OBH 3529/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

Egy pécsi társasház lakóbizottságának elnöke fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, sérelmezve, hogy a Pécsi Távfűtő Művek az általa hőközpont elhelyezésére használt, a házban található helyiség használatáért nem fizet bérleti díjat és nem köt bérleti szerződést. A panaszos ezt különösen azért tartja sérelmesnek, mert véleménye szerint a városban a társasházak több mint felében fizetnek díjat a hasonló célú helyiség-használatért. A panaszos azzal a kérdéssel fordult az országgyűlési biztoshoz, hogy vajon a törvény mindenkire vonatkozik, vagy léteznek a törvény rendelkezései alóli kivételek. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ának (1) bekezdésében foglalt rendelkezés alapján a diszkrimináció tilalma sérelmének gyanúja miatt indítottam vizsgálatot.
Eljárásom során megkerestem a Baranya Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi felügyelőségét, kérve, hogy vizsgálja ki a panaszt és a vizsgálat eredményéről tájékoztasson. Megkerestem továbbá a Pécsi Távfűtő Kft. üzemvezetőjét, akitől az ügy kivizsgáláshoz szükséges kérdések megválaszolását kértem. A feltett kérdésekre a Pécsi Távfűtő Kft. ügyvezető igazgatója válaszolt, és levele mellékleteként megküldte azon használati megállapodásokat is amelyek alapján a Pécsi Távfűtő Művek használati díjat fizet.   

A megállapított tényállás

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a vita tárgyát képező helyiség nem hőközpont, hanem hőfogadó állomás elhelyezésére szolgál. A panaszos által beadványához csatolt levélből kiderült, hogy a cég azzal az indoklással utasította vissza a társasház képviseletében benyújtott, a hőfogadó használatának ellenértékéről kiállított számlát, mert a lakóközösséggel használati szerződése a cégnek nem volt, további használati szerződéseket pedig nem állt szándékában kötni. A szolgáltató által adott tájékoztatás szerint a társasház 1999. március 29. előtt nem lépett fel használati díj iránti igénnyel.
A Baranya Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője megkeresésemre küldött válaszlevelében arról tájékoztatott, hogy megítélése szerint a Pécsi Távfűtő Kft. eljárása jogszabályi rendelkezésekbe nem ütközik. A cégnek a hőfogadóállomások helyiségeinek használatára szerződéskötési kötelezettsége nem volt, ezért a szerződések megkötésére vonatkozó kezdeményezések elmulasztását nem lehet kifogásolni. Ennek következtében csak azon társasházak részesültek a helyiséghasználatért ellenszolgáltatásban, akik maguk kezdeményezték a szerződés megkötését, és akiknek  a kezdeményezését a cég elfogadta. A Távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény hatályba lépését követően a törvény 51.§-ának (2) bekezdésében foglaltak alapján a kft. már nem köt új megállapodásokat, illetve a meglévőket is igyekszik felbontani. Tekintettel azonban arra, hogy a törvény 53.§ (4) bekezdése szerint a hivatkozott 51.§ előírásai nem érintik a törvény hatályba lépésekor meglévő fogyasztói berendezések tulajdonjogát, valamint az abból eredő jogokat, és kötelezettségeket, ott ahol a szolgáltató által a meglévő megállapodások felbontására tett indítványt a lakóközösség elutasítja, tovább fizetik a bérleti díjat.   
A Pécsi Távfűtő Kft. ügyvezető igazgatója a következőkről tájékoztatott: Véleménye szerint a cég a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően járt el, amikor csak az erre vonatkozó megállapodás alapján fizetett az érintett társasházaknak a helyiség-használatért ellenértéket. Az ügyvezető szerint a cég használati joga az érintett társasházi helyiségre vonatkozóan már 1978-ban létrejött, a cég a helyiséget attól az évtől kezdve használja. Az adott helyiségben a távhőszolgáltatáshoz szükséges berendezéseken kívül más eszköz nem található. A cég az 1998. évi XVIII. törvény hatályba lépése óta rendszeres használati díj fizetésére egyetlen társasházzal sem kötött szerződést. A panaszosok által képviselt társasház 1999. márciusa előtt nem lépett fel használati díj iránti igénnyel.  
A Pécsi Távfűtő Kft. érvelése szerint a használati jog alapításáról a Pécsi Ingatlankezelő Vállalat - az ingatlan akkori kezelője) 1978-ban ráutaló magatartással szerződést kötött a Pécsi Távfűtő Vállalattal, amely alapján a hőfogadó helyiséget az üzemeltető PETÁV ingyenesen használhatja, ennek ellenében az épület távhő ellátását biztosítja.  A ház lakó ezt tudták, amikor lakásukat megvásárolták. A lakók a volt állami tulajdonú lakások jelenlegi tulajdonosaiként jogutódok, a hőfogadó állomás elhelyezésére szolgáló helyiségre vonatkozó megállapodást egyoldalúan nem módosíthatják. Az esetleges kártalanítás a használati jog alapításáért, és nem a használatáért jár. Az épület és a hőfogadó állomás létesítésének időpontjára tekintettel a használati jog alapítására vonatkozó, 1999-ben érvényesített kártalanítási igény elévült. 
A távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény hatályba lépése előtt a társaság használati jogot kártalanítás ellenében nem alapított.  
A szolgáltatott távhő elszámolása a vizsgált épületben átalány szerint történik. Ennek a körülménynek a rögzítését azért tartottam szükségesnek, mert az elszámolás jellege dönti el, hogy  az adott hőfogadó állomás elszámolás alapjául szolgáló mérőeszköznek, ennek következtében szolgáltatói berendezésnek minősül-e a 129/1991. kormányrendelet 10.§ 13. pontjában meghatározott fogalom használata szempontjából. 

Az ügy jogszabályi háttere

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 

108. § (1) Az ingatlan tulajdonosa tűrni köteles, hogy az erre külön jogszabályban feljogosított szervek - a szakfeladataik ellátásához szükséges mértékben - az ingatlant időlegesen használják, arra használati jogot szerezzenek, vagy a tulajdonjogát egyébként korlátozzák. Ebben az esetben az ingatlan tulajdonosát az akadályoztatás (korlátozás) mértékének megfelelő kártalanítás illeti meg.

171. § (1) Ingatlanra közérdekből a külön jogszabályban feljogosított szervek javára - államigazgatási szerv határozatával - szolgalmat vagy más használati jogot lehet alapítani. A használati jog alapításáért kártalanítás jár.

198. § (1) A szerződésből kötelezettség keletkezik a szolgáltatás teljesítésére és jogosultság a szolgáltatás követelésére.
(2) Jogszabály szerződés kötését kötelezővé teheti.

1998. évi XVIII. törvény a távhőszolgáltatásról, (a továbbiakban Tszt.) egységes szerkezetben a végrehajtására kiadott 1/1999. (I. 1.) Korm. rendelettel (a törvény hatályba lépésének időpontja 1998. VI. 21.)

Tszt. 3. § (1) E törvény alkalmazásában
k) hőfogadó állomás: egy épület vagy építmény távhőellátása céljából abban elhelyezett, a hőhordozó közeg fogadására, mérésére, átalakítás nélküli továbbítására szolgáló technológiai berendezés;
p) fogyasztói berendezés: a fogyasztói hőközpont, hőfogadó állomás, a fogyasztói vezetékhálózat, a felhasználó berendezés és a fogyasztó által felszerelt fűtési és használati melegvíz-mérők, költségmegosztók;
Tszt. 40. § (1) A szolgáltatott távhő elszámolása hőmennyiségmérés vagy (átalány szerinti távhőszolgáltatás esetében) átalány szerint is történhet.
(2) Mérés szerinti elszámolás esetén a távhőszolgáltató a szolgáltatott távhő mennyiségét a fogyasztói hőközpontban, illetőleg a szolgáltatói hőközpontban és a hőfogadó állomáson köteles mérni, és elszámolni.

2. számú melléklet az 1/1999. (I. 1.) Korm. rendelethez

Távhőszolgáltatási Közüzemi Szabályzat

2. § (1) A TKSz alkalmazásában irányadó, a Tszt. 3. §-ában meghatározott fogalmakból következően a fogyasztó és a távhőszolgáltató közötti jogviszonyban
i) a fenntartás kötelezettje: a szolgáltatói berendezések tekintetében a távhőszolgáltató, a fogyasztói berendezések tekintetében - a (2) bekezdés szerinti kivétellel - a fogyasztó.
(2) Lakossági fogyasztó ellátását szolgáló fogyasztói hőközpontot, illetve hőfogadó állomást a Tszt. 50-51. §-a alapján létrehozott egyéb jogviszony, valamint az 53. §-ának (4) bekezdésében foglaltak alapján a távhőszolgáltató üzemelteti. A fogyasztói hőközpont - és az azt magában foglaló és a távhőszolgáltató által használt egyéb helyiség - fenntartása a távhőszolgáltató feladata.

Használati jog

Tszt. 27. § (1) Szolgáltatói hőközpontot a távhővel ellátott épületek egyikében (idegen ingatlanon) az ingatlantulajdonossal kötött megállapodás alapján lehet elhelyezni, és üzemeltetni. Abban az esetben, ha a távhőszolgáltató és az idegen ingatlan tulajdonosa között nem jön létre megállapodás, a szolgáltatói hőközpontot magában foglaló helyiség használatára használati jogot lehet alapítani.
(2) A használati jogot és a fizetendő kártalanítást a Kormány rendeletében (19. §) foglaltaknak megfelelően az önkormányzat jegyzője határozattal állapítja meg.
(3) Az (1)-(2) bekezdésekben nem említett kérdésekben a használati jog alapítására a Ptk. 108. és 171. §-ai az irányadók.

Egyéb jogviszony 

Tszt. 51. § (1) A távhőszolgáltató a nem a tulajdonát képező eszközök tulajdonosával (tulajdonosaival, a tulajdonosok megbízottjával) kötött szerződés alapján elláthatja a tulajdonos helyett ezen eszközök üzemeltetését, karbantartását, felújítását.
(2) A fogyasztói hőközpontot és a hőfogadó állomást magában foglaló helyiség használatáért a tulajdonos a távhőszolgáltatótól térítésre nem tarthat igényt.
Tszt. 53. § (4) E törvény 49-51. §-ai nem érintik a hatálybalépésekor meglevő fogyasztói berendezések tulajdonjogát, valamint az abból eredő jogokat és kötelezettségeket.

A nehézipari miniszter 9/1972. (XII. 7.) NIM számú rendelete a távhőszolgáltatás egyes kérdéseiről (hatályon kívül helyezte: 129/1991. (X. 15.) Kormányrendelet 11.§ (1) bek. Hatálytalan: 19991. X. 15-től)

12.§ (1) (...) Lakossági vagy lakossági jellegű fogyasztás esetén a fogyasztói hőközpontot (hőfogadó állomást) csak a távhőszolgáltató üzemeltetheti.

13.§ A távhőszolgáltató által üzemeletetett berendezés elhelyezésére szolgáló idegen ingatlan használatára a VET 7.§-a és a végrehajtásáról rendelkező 4/1963. (X. 12.) NIM számú rendelet alapján használati jogot kell kérni.

129/1991. (X. 15.) Korm. rendelet a lakóépületek és vegyes célra használt 
épületek távhőellátásáról (Az 1991. X. 15-től 1994. VIII. 4-ig hatályos szöveg-állapot)
A rendeletet az 1/1999. (I. 1.) kormányrendelet 22.§ (3) bek. a) pontja hatályon kívül helyezte. Hatálytalan: 1999. január 31-től)

2. § (1) A szolgáltatói berendezést a távhőszolgáltató, a fogyasztói berendezést - a rendeletben foglalt kivétellel - a lakóépület tulajdonosa vagy kezelője üzemelteti, aki a fogyasztók fűtési és használati melegvíz igényének folyamatos és biztonságos kielégítése érdekében köteles az általa üzemeltetett berendezés állandó üzemképes állapotáról gondoskodni.
4. § (1) Szolgáltatói berendezést idegen ingatlan egy részén a villamosenergia fejlesztéséről, átviteléről és elosztásáról szóló 1962. évi IV. törvény 7., illetőleg 9. §-ában foglaltak szerint használati jog, illetőleg vezetékjog alapján lehet létesíteni és fenntartani. A használati jog gyakorlásáért a távhőszolgáltató az ingatlan tulajdonosának (kezelőjének, használójának) kártalanítást köteles fizetni. (ezt a rendelkezést a 60/1997. (XI. 12.) AB határozat megsemmisítette. Hatálytalan: 1994. VIII. 5-től)
(2) A lakóépület tulajdonosa vagy kezelője a fogyasztói hőközpontot (hőfogadó állomást) polgári jogi megállapodás alapján a távhőszolgáltató üzemeltetésébe, azonkívül önkormányzati tulajdonba is adhatja.

10. § E rendelet alkalmazásában:
7. Szolgáltatói hőközpont több lakóépület hőenergia ellátása céljából az ellátandó épületeken kívül, esetleg azok egyikében elhelyezve a hőhordozó közeg fogadására, átalakítására szolgáló technológiai berendezés.
8. Fogyasztói hőközpont egy lakóépület távhőellátása céljából a lakóépületben elhelyezve a hőhordozó közeg fogadására, átalakítására, mérésére szolgáló technológiai berendezés.
9. Hőfogadó állomás egy lakóépület távhőellátása céljából a lakóépületben elhelyezve a hőhordozó közeg fogadására, mérésére, átalakítás nélküli továbbítására szolgáló technológiai berendezés.
13. Szolgáltatói berendezés a hőtermelő létesítmény, illetőleg a geotermikus hőforrás, a termelői, az elosztó, a szolgáltatói hőközpont, a távhővezeték - tartozékaival együtt - a csatlakozási pontig, valamint az elszámolás alapjául szolgáló mérőeszközök a fogyasztó által beszerzett és tulajdonát képező mérőeszközök kivételével.
14. Fogyasztói berendezés a távhővezetéknek a csatlakozási pont utáni szakasza, a fogyasztói hőközpont, a hőfogadó állomás, a fogyasztói vezetékhálózat, a felhasználó berendezés, valamint a fogyasztó tulajdonát képező, elszámolás alapjául szolgáló mérőeszközök.

A villamosenergia fejlesztéséről, átviteléről és elosztásáról szóló 1962. évi IV. törvény (Hatályon kívül helyezte: 1994. évi XLVIII. tv. 57.§ (1) bek. Hatálytalan: 1994. évi VIII. 5-től)

7.§ (1) Az állami tulajdonban lévő villamosműhöz tartozó átalakító- és kapcsolóberendezést idegen ingatlan (földrészlet, vagy épület) egy részén használati jog alapján lehet létesíteni és fenntartani.
(2) A használati jog állami tulajdonban lévő ingatlan esetében a kezelő szerv hozzájárulásával, egyéb ingatlan esetében a tulajdonossal (használóval) létesített megegyezés alapján keletkezik.
(3) A használati jogot hozzájárulás, illetve megegyezés hiányában a villamosmű üzembentartójának kérésére - ha jogszabály másként nem rendelkezik -  a területileg illetékes tanácsi szerv engedélyezi.

8.§ (1) A használati jog  gyakorlása ellenében a villamosmű üzembentartója az ingatlan tulajdonosának (használójának, kezelőjének) térítést köteles fizetni. 

A nehézipari minszter 4/1963. (X. 12.) NIM számú rendelete a villamosmű átalakító és kapcsoló berendezésének elhelyezését szolgáló használati jog szabályozásáról (Hatályon kívül helyezte: 34/1995. (IV. 5.) kormányrendelet, hatálytalan: 1995. IV. 20-tól)

2.§ A használati jog 
a) állami tulajdonban álló ingatlan esetében a kezelőszerv hozzájárulása, 
b) egyéb ingatlan esetében a tulajdonossal (használóval) létesített megegyezés
alapján keletkezik.

A használati jog gyakorlásáért járó térítés

10.§ (1) A használati jog gyakorlásáért az ingatlan tulajdonosát (használóját, kezelőjét)
b) épület lakás céljaira nem használt része után évi térítés illeti meg.

(2) A beépítetlen ingatlanterület után fizetendő egyösszegű térítés a következő: (...)

(3) Határozott idejű, de 5 évnél nem hosszabb időtartamú használati jog esetén az ingatlan tulajdonosát (használóját, kezelőjét) a (2) bekezdés szerint megállapított térítés 50%-a illeti meg.

(4) Az épület lakás céljaira nem használt része után fizetendő évi térítés az engedélyezett használati jog alapján elfoglalható helyiség alapterülete után m2-ként 30,-Ft.

A vizsgálat megállapításai

A panaszos által megjelölt sérelem valamely alkotmányos joggal való kapcsolatának tisztázása az országgyűlési biztosok gyakorlatában külön megfontolásokat igényel. Az országgyűlési biztos az eljárásának tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítélésénél az összes alkotmányos jog halmazából egyfajta szűkítéssel jut el azon jogok köréhez, amelyek az adott sérelemmel összefüggésben egyáltalán szóba jöhetnek. Az országgyűlési biztos munkája szempontjából egyszerűbb az az eset, amikor beadványában maga a panaszos jelöli meg az általa relevánsnak tartott alkotmányos jogokat, ilyenkor ugyanis a biztos elemzését és érdemi vizsgálatát is csak ezen alkotmányos jogokra terjeszti ki. A beadványban megjelölt és az országgyűlési biztos eljárásának tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítéléséhez a relevánsnak tartott alkotmányos jogok tartalmának kifejtése szükséges. Az eljárás kezdetén fennállónak vélt sérelem tényleges létezésének és valamely alkotmányos joggal való összefüggésének tisztázása nélkül az országgyűlési biztos semmiféle következtetésre nem juthat a visszásságra illetve annak jellegére vonatkozóan. Ha a panaszos által megjelölt sérelem semmiféle tartalmi összefüggést nem mutat valamely alkotmányos joggal, akkor alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem megállapítására értelemszerűen nincs alap. A konkrét ügyben azonban egy további szabályt is figyelembe kellett venni. Vannak olyan alkotmányos jogok illetve rendelkezések, melyek jellegüknél fogva önmagukban nem érvényesülhetnek illetve nem felhívhatóak. Ilyen az Alkotmány 2.§-ában rögzített jogállamiságról szóló rendelkezés, és ilyen a diszkrimináció tilalmát kimondó, az Alkotmány 70/A. §-ában rögzített szabály is. A panaszos által megjelölt sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megállapítását célzó elemzés tehát - amennyiben a beadvány valamiféle diszkrimináció fennálltára utal - két pontonon is a beadvány érdemi vizsgálatra alkalmatlanságának megállapításához vezethet. Egyrészt akkor, ha nincs tartalmi összefüggés valamely alkotmányos jog és a panaszolt közszolgáltatói intézkedés között, másrészt akkor ha az előbb megjelölt összefüggés ugyan fennáll, de az azzal kapcsolatos hátrányos megkülönböztetés nem állapítható meg. Ezen "kettős teszt" az elemzésnél irányadó szempontok közötti időbeli sorrendet is meghatároz. Előbb kell ugyanis meghatározni a diszkrimináció tilalma szempontjából relevánsnak tűnő  érintett alkotmányos jogot, és csak ezután lehet megvizsgálni azt, hogy fennáll-e a hátrányos megkülönböztetés.

I. Vizsgálatom során elsőként annak megválaszolására törekedtem, hogy milyen jogos érdekét illetve jogosultságát sérti a panaszosok által képviselt tulajdonosi közösségnek a szolgáltató eljárása. A panaszosok által megfogalmazott beadványból ugyanis úgy tűnt, hogy létezik valamiféle jogosultság, melynek sérelme a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó Alkotmány-beli rendelkezés felhívása nélkül, önállóan is vizsgálható. 
A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a közszolgáltató az általa használt helyiségekért csak akkor fizet használati díjat, ha a felek között erre vonatkozó megállapodás volt, szerződés megkötésére azonban a Kft-t nem lehet rábírni. Önmagában az a tény, hogy a közszolgáltató az általa használt helyiség után csak erre vonatkozó megállapodás alapján hajlandó ellenszolgáltatást fizetni, nem sért Alkotmányban biztosított jogot. Nincs olyan Alkotmányban rögzített rendelkezés, amely alapján valamely polgári jogi jogalanyt abszolút értelemben megilletne a szerződés megkötéséhez való jogosultság. Ez alól a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének és vele párhuzamosan a Ptk. rendelkezésének felhívása keletkeztet kivételt, mert a Polgári törvénykönyv úgy rendelkezik, hogy jogszabály szerződés kötését kötelezővé teheti. Ha egy jogszabály szerződés megkötésére kötelez egy jogalanyt, annak elmaradása jogszabálysértésnek és egyszersmind a jogbiztonság követelménye megsértésének tekinthető.  A panaszosok kifejezetten a bérleti szerződés megkötésének elmaradását sérelmezték, vizsgálatom során azonban megállapítottam, hogy ennek megkötésére a szolgáltatót egy ágazati jogszabály sem kötelezi és a múltban sem kötelezte. A bérleti díj fizetésére vonatkozó követelése pedig éppen az előzőekben kifejtettek miatt nem sértett jogszabályi rendelkezést, hiszen bérleti díj kizárólag érvényes bérleti szerződés alapján követelhető.

Vizsgálatom során azonban hivatalból egy további lényeges, de  a panaszosok által nem említett körülményt is észleltem. 
Az 19991. X. 15-ig hatályban volt, a távhőszolgáltatás egyes kérdéseiről szóló 9/1972. (XII. 7.) NIM számú rendelet 13.§-a szerint a hőfogadó állomásra mint a csak a távhőszolgáltató által üzemeltethető berendezés elhelyezésére szolgáló idegen ingatlan használatára használati jogot kellett kérni. Ezen jogszabályra alapozva azonban csak az 1991. október 15. előtt keletkezett igények voltak érvényesíthetőek. A NIM rendelet illetve az általa felhívott, más jogszabályokban megfogalmazott rendelkezések alapján a használati jog  gyakorlása ellenében a villamosmű üzembentartója az ingatlan tulajdonosának (használójának, kezelőjének) térítést volt köteles fizetni. Ez egy folyamatos (rendszeres) fizetési kötelezettség volt, amely azonban a NIM rendelet hatályon kívül helyezésével megszűnt. Tekintettel a társasház igényérvényesítésének időpontjára (1999. március 29-én kapta meg a szolgáltató az erre vonatkozó elszámolást) a NIM rendeletre alapozott igények elévültek, ezért azok kielégítésére vonatkozó követeléseket a szolgáltató már nem köteles kielégíteni. A panaszosok pedig korábban nem érvényesítettek a helyiség használat ellenértékének megfizetésére vonatkozó igényt.
Az 1991. október 15-én hatályba lépő 129/1991. kormányrendelet jelentős változásokat hozott a használati díjra vonatkozó szabályozásban. Míg  a korábban hatályban volt NIM rendelet kifejezetten a "szolgáltató által üzemben tartott berendezések" kategóriájára építette a használati jog alapítására illetve a használati díj iránti követelésére vonatkozó rendelkezéseit, a kormányrendelet 4.§-a a szolgáltatói berendezésekre szűkíti ezt a kört. Mivel a vizsgált társasház távhő fogyasztásának elszámolása átalánydíj alkalmazásával történik, a társasház tulajdonában lévő helyiségben elhelyezett hőfogadó állomás nem minősül "elszámolás alapjául szolgáló mérőeszköznek", következésképp nem tekinthető szolgáltatói berendezésnek, annak ellenére hogy annak üzemeltetése továbbra is a szolgáltató kötelezettsége. A szolgáltató által üzemeltetett fogyasztói berendezések elhelyezéséért pedig a társasház közösség nem érvényesíthet a szolgáltatóval szemben használati jog alapítására vonatkozó egyszeri kártalanítást. A 4.§ (1) bekezdésében foglalt rendelkezés ezért a vizsgált társasház esetében nem felhívható. (Magát a 4.§ (1) bekezdésében foglalt rendelkezést egyébként a 60/1997. (XI. 12.) AB határozat megsemmisítette, ezért 1994. augusztus 5-től azok sem alapozhattak igényt erre a rendelkezésre, akik addig ezt megtehették.) 
Szabályozási logikájában az 1998-as távhőszolgáltatási törvény is hasonló elgondoláson alapul, mint az 1991-es kormányrendelet. Az engedélyes idegen ingatlan használatára, megfelelő műszaki-gazdasági indokok alapján használati jogot kérhet. Az idegen ingatlanra vonatkozó jogok tartalmával, engedélyezésével, megszűnésével, a helyreállítással és a kártalanítással, valamint a biztonsági övezettel kapcsolatos részletes szabályokat a Kormány rendeletben állapítja meg. Szolgáltatói hőközpontot a távhővel ellátott épületek egyikében (idegen ingatlanon) az ingatlantulajdonossal kötött megállapodás alapján lehet elhelyezni, és üzemeltetni. Abban az esetben, ha a távhőszolgáltató és az idegen ingatlan tulajdonosa között nem jön létre megállapodás, a szolgáltatói hőközpontot magában foglaló helyiség használatára használati jogot lehet alapítani. A használati jogot és a fizetendő kártalanítást a Kormány rendeletében foglaltaknak megfelelően az önkormányzat jegyzője határozattal állapítja meg. A fogyasztói hőközpontot és a hőfogadó állomást magában foglaló helyiség használatáért a tulajdonos a távhőszolgáltatótól térítésre nem tarthat igényt. A hőközpont által elfoglalt helyiség után használati díj követelésére tehát a társasház ezen jogszabályi rendelkezések alapján sem jogosult.
A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy az 1978 óta eltelt időben, a különböző  jogszabályok által szabályozott időszakok egyikében sem keletkezett olyan jogosultság, amely 1999. márciusában (még) érvényesíthető lett volna. 

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszos által megjelölt Alkotmány-beli rendelkezés (a diszkrimináció tilalma) felhívásának alapjául szolgáló, a panaszosok szerint önállóan is vizsgálható sérelem nem áll fenn. Nincs tehát olyan alkotmányos jog amellyel kapcsolatban a diszkrimináció esetleges fennállta vizsgálható lenne. Olyan jogosultsággal összefüggésben, amely önmagában sem létezik, fogalmilag kizárt bármilyen hátrányos megkülönböztetés feltárása. A jogszabályi feltételek hiányában való elutasítás ugyanis logikailag nem igényli az egyes jogalanyok közötti megkülönböztetést. A jogszabály által megkívánt feltételek hiányában a szolgáltató nyilvánvalóan ugyanilyen elbánásban részesít minden hasonló igénnyel fellépő tulajdonost. 
A beadványban leírt esetleges sérelem és valamely alkotmányos jog közötti összefüggés az országgyűlési biztos által lefolytatható érdemi vizsgálat előfeltétele. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem hiányában az országgyűlési biztos érdemi vizsgálatot nem folytat, hiszen az érdemi vizsgálat célja éppen a feltárt alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem alkotmányjogi szempontú minősítése és ennek függvényében annak megállapítása, hogy okozott-e az eljáró szerv alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot. 

Az előbbiekben kifejtettek alapján a beadványt ezért elutasítom.

II. Bár az előzőekben kifejtettek a beadvány elutasításához önmagukban is elegendő alapot szolgáltattak, szükségesnek láttam kihangsúlyozni, hogy a diszkrimináció tilalmára vonatkozó Alkotmány-beli rendelkezések ebben az esetben egyébként sem felhívhatóak. 
Az Alkotmány 70/A. §-a szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 70/A. §-ának (1) bekezdésében foglalt rendelkezést a jogegyenlőség általános elvét megfogalmazó alkotmányi követelményként értelmezi. Több határozatában kimondta, hogy az alkotmányi tilalom elsősorban az alkotmányos alapjogok tekintetében tett megkülönböztetésekre terjed ki, abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem emberi jog vagy alapvető jog tekintetében történt, az eltérő szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha az az emberi méltósághoz való jogot sérti. A hazai és a nemzetközi joggyakorlatot alapul véve tiltott hátrányos megkülönböztetésről csak akkor beszélhetünk, ha a jogalkotó, vagy a jogalkalmazó hasonló illetve összehasonlítható tényállásokat eltérően, illetve eltérő tényállásokat azonos módon kezel illetve értékel, anélkül, hogy annak valamiféle ésszerű objektív indokát adná. 
A fent kifejtettekből az következik, hogy az Alkotmány rendelkezése az állammal szemben megnyilvánuló követelményt fogalmaz meg. Más közjogi és esetleg magánjogi jogalanyokkal szemben az Alkotmány 70/A §-a közvetlenül nem felhívható. Ezen személyekkel szemben csak akkor lehet sikerrel hivatkozni a diszkrimináció tilalmára, ha azt a rájuk (illetve az ő jogviszonyaikra) irányadó valamelyik jogszabály kifejezetten megfogalmazza.
Polgári jogi jogviszonyokra vonatkozóan kizárólag a Ptk. tartalmaz olyan rendelkezést, amely a hátrányos megkülönböztetés tilalmáról szól. Ez a rendelkezés azonban saját hatókörét a kifejezetten a személyhez fűződő jogokra szűkíti, amikor úgy fogalmaz, hogy "A személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen a magánszemélyek bármilyen hátrányos megkülönböztetése nemük, fajuk, nemzetiségük vagy felekezetük szerint, továbbá a lelkiismereti szabadság sérelme és a személyes szabadság jogellenes korlátozása, a testi épség, az egészség, valamint a becsület és az emberi méltóság megsértése".
A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy  a panaszosok beadványa ezen az alapon is elutasítható.

Budapest, 2000. április 29.

Dr. Polt Péter