OBH 3515/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Déry Kinga

Az eljárás megindulása

A panaszos az Országgyűlési Biztos Hivatalához panaszával azért fordult, mert sérelmezte a II. Kerületi Rendőrkapitányság valamint a II. és III. Kerületi Ügyészség eljárását. A sérelem tárgyát a beadvány szerint a következők képezték:
1.	A panaszos feljelentése nyomán elrendelt büntetőeljárásban a II. Kerületi Rendőrkapitányság az 1998. november 30. napján kelt nyomozást megszüntető határozatát a panaszosnak - mint sértettnek - nem kézbesítette, azért neki kellett a nyomozó hatósághoz bemennie.
2.	A nyomozás továbbfolytatásáról szóló, 1999. február 2. napján kelt határozatot a II. Kerületi Rendőrkapitányság a panaszosnak – mint sértettnek – nem küldte meg.
3.	A panaszosnak a nyomozás megszüntetéséről szóló, 1999. március 17. napján kelt rendőrségi határozat ellen az 1999. április 2-ai keltezéssel benyújtott panaszát a II. és III. kerületi Ügyészség nem bírálta el.
4.	A nyomozásnak ezt követő továbbfolytatásáról határozatot a II. Kerületi Rendőrkapitányságtól nem kapott.
5.	A panaszos sérelmezte továbbá, hogy a nyomozás során 1999. április 6. napján megtekintett OTP fiók videofelvételének elemzése során azt a tényt, hogy ő az általa elkövetőnek vélt személyt a felvételeken felismerte, sem akkor, sem a későbbiek során a II. Kerületi Rendőrkapitányság a nyomozati iratokban nem rögzítette. 
6.	Az 1999. április 20. napján kelt nyomozást megszüntető határozat ellen az 1999. május 4. napján bejelentett panaszát a II. és III. Kerületi Ügyészség nem bírálta el.

A vizsgálatom során felmerülő kérdésekben tájékoztatást kértem a Budapesti Rendőr-főkapitányságtól és a Fővárosi Főügyészségtől, mely szervek a kért tájékoztatást  és iratanyagot  maradéktalanul rendelkezésemre bocsátották.

Az ügyben az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog és az 57.§ (5) bekezdésében megállapított jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam 

A megállapított tényállás

	A lefolytatott vizsgálat alapján 1998. szeptember 30. napján a panaszos feljelentése nyomán a II. Kerületi Rendőrkapitányság 142-3288/1998.bü. számon a Btk.316.§ (5) a) pontja alapján jelentős értékre elkövetett lopás miatt ismeretlen tettes ellen nyomozást rendelt el.

1. 1998. november 30. napján kelt határozatával a nyomozó hatóság a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (a továbbiakban: Be.) 139.§ (1) b) pontja alapján - mely szerint a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg az elkövető kiléte - a nyomozást megszüntette. A rendőr-főkapitányság tájékoztatása alapján miközben a határozat postázás alatt állt a panaszos (a büntetőeljárásbeli sértett) 1998. december 11. napján személyesen jelent meg a nyomozó hatóságon, ahol az ügy előadója szóban tájékoztatta arról, hogy a nyomozást megszüntető határozatot napokon belül lakcímére kézbesítik. A sértett azonban nem kívánta ezt kivárni, ezért illetékbélyeg lerovása mellett a határozat egy másolati példányát az előadótól átvette. A rendőr-főkapitányság tájékoztatása szerint az átvételt követően a határozatot két ízben is postázta a nyomozó hatóság a panaszos részére, a tértivevény azonban mindkét alkalommal „nem kereste” jelzéssel érkezett vissza. 
A Budapesti Rendőr-főkapitányság által a hivatalomhoz külön felhívásra megküldött postakönyvoldal-, és tértivevénymásolatok azonban a határozatnak csupán 1998. december 2. napján történt postázásáról és egy sikertelen kézbesítésről számolnak be.
	
2. A kerületi ügyészség utasítására  elrendelt, a nyomozás továbbfolytatásáról szóló, 1999. február 2. napján hozott határozatot a rendőr-főkapitányság tájékoztatása szerint a II. Kerületi rendőrkapitányság „adminisztrációs hiba” folytán nem kézbesítette a panaszosnak. A rendőr-főkapitányság eljárásom során kifejtett álláspontja szerint azonban, tekintettel arra, hogy a panaszost 1999. március 17. napján tanúként kihallgatták valószínűsíthető volt, hogy a nyomozás továbbfolytatásának tényéről tudomással bírt.

	A II. Kerületi Rendőrkapitányság a Be.139.§ (1) b) pontja alapján - a nyomozás adatai alapján az elkövető kilétének megállapíthatatlansága miatt - az  1999. március 17. napján kelt határozatával a nyomozást ismét megszüntette, az erről szóló határozatot pedig - a hivatalomhoz megküldött rendőr-főkapitánysági tájékoztatás, postakönyvoldal-, és tértivevényoldal másolatok tanúsága szerint - a panaszosnak 1999.március 23. napján postázták, és ő 1999. március 26. napján át is vette azt.

3-4. A nyomozást megszüntető határozat ellen a panaszos 1999. április 2. napján a II. és III. Kerületi Ügyészséghez panaszt jelentett be.
A II. és III. Kerületi Ügyészség vizsgálatom során arról tájékoztatott, hogy az 1999. március 17. napján kelt nyomozást megszüntető határozat kézbesítése előtt a kerületi ügyészség további nyomozati cselekmények elvégzésére utasította szóban a rendőrkapitányságot. Az ekképpen adminisztratív hiba miatt kézbesített nyomozást megszüntető határozatot ügyészi utasításra ezért követte az 1999. március 26. napján kelt, a nyomozás továbbfolytatásáról szóló határozat. A kerületi ügyészség tájékoztatása alapján az előbb leírtak miatt az 1999. április 2. napján, a nyomozás megszüntetése ellen bejelentett panasz ügyészi intézkedést nem igényelt, hiszen a nyomozás továbbfolytatását a rendőrkapitányság 1999. március 26. napján elrendelte, és erről a határozat megküldésével értesítette a panaszost. (A Budapesti Rendőr-főkapitányság tájékoztatása a nyomozás továbbfolytatására való utasítás okát a sértett által bejelentett panaszban jelölte meg. Az 1999. március 26. napján kelt, nyomozást továbbfolytatni rendelő határozat azonban időben megelőzi az 1999. április 2. napján kelt sértetti panaszt, ezért a kerületi ügyészség tájékoztatását tekintettem irányadónak eljárásomban.)
Vizsgálatom során a Budapesti Rendőr-főkapitányság arról tájékoztatott, hogy a kerületi rendőrkapitányság nem kézbesítette a panaszosnak a nyomozás továbbfolytatásáról szóló, 1999. március 26. napján kelt határozatot. A rendőr-főkapitányság álláspontja szerint azonban az, hogy 1999. április 6. napján a panaszos előzetes egyeztetés alapján részt vett a Budapesti Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Technikai Osztályán a büntetőeljárás részeként lefolytatott videofelvétel-elemzésen azt bizonyítja, hogy „a panaszosnak a nyomozás folytatásáról tudomása volt”.

	Az 1999. április 20. napján kelt határozatával a kerületi rendőrkapitányság a Be.139.§ (1) b) pontja alapján - a nyomozás adatai alapján az elkövető kilétének megállapíthatatlansága miatt - a nyomozást ismét megszüntette. A határozatot a megküldött postakönyvoldal-, és tértivevénymásolatok szerint a rendőrkapitányság 1999. április 22. napján postázta, és azt a panaszos 1999. április 30. napján vette át.

5. A panaszos kérésének eleget téve - melyet ő arra a veszélyre hivatkozva fogalmazott meg, hogy a tőle eltulajdonított valutát az elkövető egy OTP fiókban elhelyezi -. az OTP fiók biztonsági kamerájának videofelvételét a Budapesti Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Technikai Osztályának egy munkatársa a panaszossal együtt 1999. április 6. napján megtekintette. A panaszos ekkor kiválasztotta a felvételek azon részeit, melyeken az általa elkövetőknek vélt személyt felismerte. A kiválasztott képeket a Budapesti Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Technikai Osztálya még aznap a Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányságnak megküldte. A megküldött anyagról az ügy előadója 1999. április 19. napján a nyomozati iratok részeként jelentést készített.

	6. A panaszos 1999. május 4-i keltezéssel a nyomozás megszüntetése ellen a II. és III. Kerületi Ügyészséghez panaszt jelentett be. A kerületi ügyészség tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy a panasz elbírálásáról szóló, 1999. június 10. napján kelt, B.II.2185/1998.számú határozatot két alkalommal postázták a panaszos részére, azonban mindkét alkalommal - a visszaküldött tértivevénymásolatok tanúsága szerint is (1999. június 30., és 1999. július 19. napi keltezéssel is) - „nem kereste” jelzéssel érkezett vissza a küldemény. Az 1999. szeptember 10. napjáig a kerületi ügyészségen határidős nyilvántartásban kezelt határozatot 1999. szeptember 9. napján a II. és III. Kerületi Ügyészség a panaszosnak ismét megküldte, melyet ő 1999. szeptember 15. napján (a megküldött tértivevénymásolat tanúsága szerint is) átvett.

Az ügy jogi háttere (jogszabályok, és az állami irányítás egyéb jogi eszközei)

A büntető törvénykönyvről szóló 1978. évi IV.törvény

316.§ (4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedô szabadságvesztés, ha
a) a lopást nagyobb értékre,
b) a kisebb értékre elkövetett lopást
1. a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon,
2. kulturális javak körébe tartozó tárgyra
követik el.
(5) A büntetés egy évtôl öt évig terjedô szabadságvesztés, ha
a) a lopást jelentôs értékre,
b) a nagyobb értékre elkövetett lopást a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon
követik el.

A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény

114. § (1) A kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó külön jogszabály szerint történik, a címzett az iratot a hatóságnál is átveheti.

116. § (3) A határozatot azzal kell közölni, akire rendelkezést tartalmaz; a terhelttel közölt határozatot a védôvel is. A határozatot a jelenlevôkkel szóban, egyébként kézbesítés útján kell közölni; kihirdetése esetén - szükség esetén - meg kell magyarázni.

89. § (1) A büntetôeljárást a bűntetti vagy a vétségi eljárás szabályai szerint kell lefolytatni.
(2) A bűntetti eljárás szabályait kell alkalmazni azokban az ügyekben, amelyek a 90. § értelmében nem tartoznak vétségi eljárásra.
(3) A bűntetti eljárás szabályait kell alkalmazni, ha bűntetti és vétségi eljárásra tartozó ügyeket ugyanabban az eljárásban bírálnak el.
90. § (1) A vétségi eljárás szabályait kell alkalmazni vétség [Btk. 11. § (2) bek.] miatt folytatott eljárásban, kivéve, ha a bűncselekményre a törvény öt évi vagy ennél súlyosabb szabadságvesztést rendel.
(2) A vétségi eljárás szabályait kell alkalmazni az olyan bűntett [Btk. 11. § (2) bek.] miatt folytatott eljárásban, amelyre a törvény három évi szabadságvesztésnél nem súlyosabb büntetést rendel.

148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetôleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetôleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.

A hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítéséről szóló 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet
1. § Mindazokban az esetekben, amikor akár az államigazgatás, akár az igazságszolgáltatás körében a felek részére hivatalos iratokat kell kézbesíteni, a kézbesítést - a 11. §-ban említett kivétellel - posta útján kell teljesíteni.

9. § (1) A postai tevékenységrôl szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet 18. §-a (1) bekezdésének b) pontja értelmében visszaküldött iratot - a jelen § (2) és (3) bekezdésének eseteit kivéve - a kézbesítés második megkísérlésének, illetôleg a második figyelmeztetés postafiókba helyezésének napját követô ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni.

A postai tevékenységrôl szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet
17. § (2) A hivatalos irat kézbesítését a szolgáltató két alkalommal kísérli meg.
 (4) Az értesítô kézbesítésének, illetôleg postafiókba elhelyezésének idejét, valamint a második alkalommal megkísérelt kézbesítés eredménytelenségét és annak idejét a tértivevényen fel kell tüntetni.

18. § (1) A postai küldeményeket a jogosult átvevô az alábbi átvételi határidôn belül veheti át a szolgáltató hivatali helyiségében:
b) a hivatalos iratot a második értesítéstôl számított öt;

A bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987.számú BM utasítás

306.§ A kézbesítés a hatóság által készített hivatalos iratnak az érintett személy részére történő átadását jelenti. Az iratok kézbesítését a Be. 114.§-a (1) bekezdésének rendelkezései szerint kell végrehajtani.
A hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítésérôl szóló 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet végrehajtása tárgyában a 13/1953. (IK 17.) IM-KPM-BM együttes utasítás 
[régi szám: 500/1953. (IK 13.) IM]
6.§ (3) Ha a megjelölt címen a kézbesítô senkit sem talál otthon, vagy csak olyan személyt, akinek a levél az (1)-(2) bekezdés értelmében nem kézbesíthetô, a levélszekrényben, vagy a postai küldemények elhelyezésére szolgáló más helyen, ilyennek hiányában pedig az ajtóra (kapura) kifüggeszti a megfelelôen kiállított - a tértivevényen megjelölt mintájú - figyelmeztetést. [A 3. § (4) bekezdése esetében az irathoz csatolt figyelmeztetést kell kifüggeszteni.] A figyelmeztetésbe a címzett nevét, a feladó megjelölését, az irat nemét és számát, valamint azt kell beírni, hogy a kézbesítô melyik napon és hány órakor fogja a kézbesítést ismét megkísérelni. Ki kell tölteni a figyelmeztetésnek a postahivatal számára és címére vonatkozó részét is. A figyelmeztetés hátrahagyását a tértivevény hátoldalára nyomtatott 2. jelzésű szöveg keltezésével és aláírásával kell feltüntetni.
 (4) A (3) bekezdés esetében a kézbesítô köteles a kézbesítést - lehetôleg a következô munkanapon - ismét megkísérelni. Ha akkor a címzettet, vagy az átvételre jogosult más személyt otthon találja, az iratot kézbesíti, ellenkezô esetben pedig a tértivevény hátoldalára nyomtatott 3. jelzésű szöveget keltezéssel és aláírással látja el.
7. § (2) Ha az irat a címzett vagy az átvételre jogosult más személy távolléte miatt nem volt kézbesíthetô, továbbá a postafiókba irányított küldeménynél a második figyelmeztetés postafiókba helyezése [6. § (5) bekezdése] esetében a postahivatal az iratot öt munkanapon át nyilvántartja s azt a jelentkezô címzettnek - személyazonossága igazolása után - a tértivevény aláírása ellenében átadja.(...) Ha az iratért a címzett a postahivatalban öt munkanap alatt nem jelentkezett, a tértivevénynek a postahivatal jelentésére szolgáló rovatában ezt kell feltüntetni. A feljegyzést a postai alkalmazott a jelen bekezdésben szabályozott mindkét esetben aláírja és keletbélyegzôvel látja el, azután a tértivevényt az annak hátoldalán feltüntetett feladónak visszaküldi.

A nyomozás törvényessége feletti felügyeletrôl és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról szóló 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás
18. § (1) A nyomozás közben a törvényesség feletti felügyeletet az ügyész általában úgy gyakorolja, hogy a döntés vagy intézkedés végett hozzá megküldött iratok közt ellenôrzi a nyomozó hatóságnak a törvényesség szempontjából alapvetô határozatait. Ezen túlmenôen az iratokat abból a szempontból és abban a terjedelemben vizsgálja, amely a döntés vagy intézkedés megalapozásához szükséges. Az ellenôrzött körben minden törvénysértést kivizsgál, megállapít és megteszi a szükséges intézkedéseket.

23.§ (1) Az ügyész nyomozási utasítást ad a nyomozó hatóságnak, ha a nyomozás törvényessége feletti felügyeletnek az 1. § (1) bekezdésében meghatározott céljai megvalósítása érdekében szükséges.
(2) Az utasítást írásban kell adni, ha az a nyomozás mellôzésére, befejezésére, megszüntetésére, kényszerintézkedésekre, a bizonyítás körének meghatározására, a nyomozás idôszerűségével kapcsolatos mulasztásokra vonatkozik, vagy határidô megjelölése mellett történik, valamint ha végre nem hajtott szóbeli utasítást kell megismételni vagy az utasítás végrehajtását illetôen vonakodás várható.

Az érintett alkotmányos jogok

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYÁRÓL szóló 1949. évi XX. törvény

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57.(5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.(....)

A vizsgálat megállapításai
A vizsgálat megállapításai a panaszok fentiekben megjelölt sorrendiségét követik.
	1. Az 1998. november 30. napján kelt, nyomozást megszüntető határozat közlése kapcsán a vizsgálat során feldolgozott információk alapján megállapítható, hogy azt a kerületi rendőrkapitányság 1998. december 2. napján postázta. A posta a postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet 17.§ (2) bekezdése alapján a hivatalos iratot két alkalommal kísérelte meg kézbesíteni a panaszosnak a hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítésérôl szóló 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet végrehajtása tárgyában létrejött 13/1953. (IK 17.) IM-KPM-BM együttes utasítás [régi szám: 500/1953. (IK 13.) IM] 6.§-ának (3) és (4) bekezdésében foglalt módon. A sikertelen kézbesítést követően a kézbesítő a postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX.29.) Korm.rendelet 17.§ (4) bekezdése szerint a kézbesítés eredménytelenségét a tértivevényen feltüntetve a küldeményt hivatalos iratok kézbesítéséről szóló rendelet 7.§ (4) bekezdése alapján a postahivatalban helyezte el, ahol a címzett (jelen esetben a panaszos) a postai tevékenységről szóló kormányrendelet 18.§ (1) bekezdésének b) pontja alapján a hivatalos iratot 5 napon belül még átvehette volna.

	A bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987.sz.BM utasítás 306.§-a szerint a hivatalos iratok kézbesítésére a rendőrségi nyomozás során a Be.114.§-ában foglaltak az alkalmazandók. A Be. hivatkozott paragrafusa a kézbesítést a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó külön jogszabályok szerint teszi lehetővé, mely utalás alapján egyértelmű, hogy a hivatalos iratot a kézbesítés második megkísérlésének, illetôleg a második figyelmeztetés postafiókba helyezésének napját követô ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni. A jogszabályoknak megfelelően járt tehát el a Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányság akkor, amikor a „nem kereste” jelzéssel visszaérkezett tértivevény esetében kézbesítettként kezelte a nyomozást megszüntető határozatot.

Megállapítom, hogy a II. Kerületi Rendőrkapitányság azáltal, hogy a határozat közlésére vonatkozó jogszabályi előírásoknak eleget tett, eljárásával alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem okozott. 
	2. A nyomozó hatóság által 1999. február 2. napján hozott, nyomozást elrendelő határozat kézbesítésének „adminisztrációs hiba” folytán történő elmaradása ellentétes a Be.116.§ (3) bekezdésben foglaltakkal, mely a határozat közlését kötelezővé teszi azzal, akire rendelkezést tartalmaz. Jelen esetben a határozatot éppen azzal mulasztották el közölni, akire rendelkezést tartalmazott. Alkotmányos visszásságot keletkeztet az a jogkorlátozás, amely nem az Alkotmány által megengedett célra irányul. A rendőrkapitányság közlési kötelezettségének jogszabálysértő elmulasztását nem vezérelte alkotmányos cél. Az az utólagos hivatkozás pedig, hogy a panaszost 1999.március 17. napján a büntetőeljárás részeként kihallgatták és ennélfogva tudomása lehetett a nyomozás továbbfolytatásáról nem helyettesíti a nyomozó hatóság közlési kötelezettségét, és a jogkorlátozás alkotmányos célját sem támasztja alá. A határozat akkor fejt ki jogi hatást, ha azt az érintettekkel megfelelően közölték, akinek a határozatot pedig meg kell küldeni annak ez jogosultságává válik. Ugyanakkor a mulasztás indokolása helytállósága esetén szükségtelenné válnának a hatóságok részéről a közlési, értesítési kötelezettségeket előíró szabályozások, melyek a hatóságok eljárásainak ma létező, egyik alapvető garanciális elemei. Az eljárási garanciális feltételeken túlmenően azonban azzal, hogy a nyomozó hatóság ilyen durván figyelmen kívül hagyta az eljárására vonatkozó rendelkezéseket a hatályos joganyag érvényességét, és az iránta való állampolgári bizalmat is megkérdőjelezhetővé tette. A hatályos jogszabályok figyelmenkívül hagyása több, mint „adminisztrációs hiba”: az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében rögzített jogállamisághoz fűződő jogbiztonsághoz való jog sérül az ilyen és ehhez hasonló mulasztások következtében.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a II. Kerületi Rendőrkapitányság eljárásával az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésébe foglalt jogbiztonsághoz való joghoz fűződő tisztességes eljáráshoz való jog megsértése által alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott.

	 3-4. Az 1999. március 17. napján kelt, nyomozást megszüntető határozat kézbesítését megelőzően a nyomozás során tövényességi felügyeletet ellátó ügyész a nyomozás törvényessége feletti felügyeletrôl és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról szóló 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás 23. § (1) bekezdése alapján adott nyomozási utasítása további nyomozati cselekmények elvégzésére kötelezte a rendőrkapitányságot. Az időközben a panaszosnak kézbesített, nyomozást megszüntető határozatot azonban 1999. március 26. napján nem követte az ugyancsak ügyészi utasításra hozott, nyomozás továbbfolytatásáról szóló határozat, hiszen azt a rendőr-főkapitányság tájékoztatása alapján a Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányság elmulasztott kézbesíteni. Ilyenformán keletkezhetett az a nemkívánatos helyzet, melyben a panaszos arról tudott, hogy ügyében a nyomozást 1999. március 17. napján kelt határozatával megszüntette a rendőrkapitányság, az 1999. április 2. napján bejelentett panaszát pedig a kerületi ügyészség nem bírálta el. Joggal hihette a kerületi ügyész 1999. április 2.napján azt, hogy a bejelentett panasz és a nyomozás továbbfolytatását elrendelő nyomozó hatósági határozat postázása párhuzamosan történik, és vonhatta le azt a következtetést, hogy a bejelentett panasz ügyészi intézkedést nem igényel, és az ekképpen - tudomása szerint - orvoslást nyert panasz tárgyában ezért a továbbiakban nem intézkedett.
	Az ügyész a nyomozás során ellátott törvényességi felügyelete körében a nyomozás törvényessége feletti felügyeletrôl és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról szóló 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás 18.§ (1) bekezdése alapján ugyanis a hozzá döntés vagy intézkedés végett megküldött iratok között a nyomozó hatóságnak a törvényesség szempontjából alapvető határozatait vizsgálja, és további feladata az iratoknak a döntés vagy intézkedés megalapozásához szükséges szempontból történő vizsgálata. E körben minden törvénysértést kivizsgál, megállapít és megteszi a szükséges intézkedéseket. Alapvetően azonban az ügyész a nyomozás törvényességi felügyelete során szakmai feladatot teljesít, felügyelete szakmai kérdésekre koncentrál, a nyomozó hatósági cselekményeket érdemükben értékeli jogi szempontból. Nem várható el az ügyészségtől, hogy a nyomozó hatóság kézbesítési kötelezettségének teljesítésével és annak vizsgálatával foglalkozzon. Annál inkább feladata ez magának a rendőrkapitányságnak. A jelentésem 2. pontjában foglaltak ebben a kérdésben is irányadóak a nyomozó hatóság mulasztására. Alkotmányos visszásságot okoz ugyanis a jogkorlátozás abban az esetben, ha az nem az Alkotmány által megengedett célra irányul. A nyomozás továbbfolytatásáról szóló határozat kézbesítésének elmulasztását (mint jogkorlátozást) nem vezérelhette egyetlen alkotmányos cél sem. A nyomozóhatóság által a mulasztás igazolására utólag megfogalmazott indok pedig, mely szerint a panaszosnak az 1999. április 6. napján, a Budapesti Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Technikai Osztálya által foganatosított eljárási cselekményen való puszta részvételének ténye helyettesíthetné a hatóság közlési kötelezettségét a jogkorlátozás alkotmányos célját nem támasztja alá. 

Megállapítom, hogy a II. Kerületi Rendőrkapitányság eljárásával az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésébe ütközően a jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog megsértése által alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott.
Megállapítom továbbá, hogy a II. és III. Kerületi Ügyészség eljárása alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem keletkeztetett.

	5. A panasz azon része, mely szerint a kérdéses videofelvétel megtekintése után a rendőrkapitányság nem rögzítette megfelelően azt a tényt, hogy a panaszos a felvételeken felismerte ez általa elkövetőnek tartott személyt nyilvánvalóan alaptalan. Az ügy előadója azt követően, hogy a Bűnügyi Technikai Osztály a kiválasztott filmrészletekről printképeket készített a videofilmet a képekkel együtt megküldte a II. Kerületi Rendőrkapitányságra. A panaszos ügyének rendőrségi előadója a nyomozati iratok részeként megfelelő jelentést készített az eredményről, melyben rögzítette az eljárási cselekmény megtörténtét (jelesül azt, hogy a panaszos jelenlétében és segítségével készültek el a printképek). Fontos azonban kiemelni, hogy a sértett (jelen esetben a panaszos) által elkövetőként felismert személy nem válik feltétlenül a büntetőeljárás gyanúsítottjává. A Be. 132. § (1) bekezdése alapján ugyanis gyanúsítottá csak az válhat, akivel a nyomozó hatóság az alapos gyanút közli. Az pedig, hogy egy meghatározott személlyel a nyomozó hatóság mikor közli (avagy közli-e egyáltalán) az alapos gyanút az a rendelkezésre álló adatok mérlegelése által a nyomozó hatóság feladata és felelőssége. Az ártatlanság vélelmének és a jogállamiság védelmének követelménye is az, hogy a gyanúsítottá válás csakis az ezzel a feladattal felhatalmazott szervek és hatóságok által történhessék.

Megállapítom, hogy a Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányság sérelmezett eljárásával alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem okozott.

6. A panaszos sérelmezte, hogy az 1999. április 20. napján kelt, a nyomozást megszüntető határozat ellen bejelentett panaszát a II. és III. Kerületi Ügyészség nem bírálta el.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a II. és III. Kerületi Ügyészség a panasz tárgyában hozott elutasító határozatának kézbesítése során minden szempontból megfelelt a jogszabályi előírásoknak.
	Eljárásom során észleltem, hogy az 1999. május 4. napján bejelentett panaszt a kerületi ügyészség 1999. június 10. napján bírálta el. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 148.§ (5) bekezdése azonban az ügyésznek, illetőleg a feletttes ügyésznek a panasz elbírálására nyolc napot biztosít. Megállapítom, hogy a II. és III. Kerületi Ügyészség eljárásával jelentősen túllépte a jogszabály által előírt elintézési határidőt, és ezáltal a hatályos jogszabály feltétlen érvényesülését akadályozta meg. A jelentésem 2. pontjában foglaltak ezért jelen esetre is megfelelően alkalmazandóak.

Megállapítom, hogy a II. és III. Kerületi Ügyészség eljárásával kapcsolatos panasz nyilvánvalóan alaptalan, ezért azt elutasítom.
Megállapítom ugyanakkor, hogy az eljárásom során észlelt jogszabálysértés által a II. és III. Kerületi Ügyészség az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz fűződő tisztességes eljáráshoz való jogot sértette meg és okozott ezáltal alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot.

7. Fontosnak tartom ugyanakkor a vizsgálatom során a II. Kerületi Rendőrkapitányság eljárásával kapcsolatos - a panaszos panaszain kívüli - észrevételeim rögzítését. A Budapesti Rendőr-főkapitányság által megküldött nyomozati irat másolati példányának „iratborító” című lapja szerint a keletkezett iratok az ismeretlen tettes ellen a Btk.316.§ (4) a) pontjába ütköző csalás bűntettének alapos gyanúja miatt lefolytatott nyomozás során keletkezett iratok. A nyomozati iratok lapjain pedig felváltva szerepel a Btk.316.§ (5) bekezdésének a) pontja és a Btk.316.§ (4) bekezdésének a) pontja a mindvégig változatlan lopási kárral járó cselekmény minősítéseként.
A cselekmény büntetéseként megjelölt egytől öt évig terjedő szabadságvesztéses büntetés pedig nem alapozza meg az elrendelt vétségi eljárás lefolytatását.
Az említett pontatlanságok és hiányosságok lehetővé teszik a hatósági eljárások során az előadói önkényesség megvalósulását, a jogbiztonság követelményének figyelmen kívül hagyását, és összességükben gyengítik az állampolgárok hatósági tevékenyéségbe vetett bizalmát. 

Megállapítom, hogy a II. Kerületi Rendőrkapitányság a hivatalom által észlelt eljárásával az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jogot sértette és okozott ezáltal alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot.

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§-ában foglalt felhatalmazásomnál fogva a következő ajánlásokat teszem:

1. Felkérem a Budapesti Rendőr-főkapitányságot, hogy a II. Kerületi Rendőrkapitányságon lefolytatott 142-3288/1998.bü.számú büntetőeljárás előadója ellen a vizsgálat megállapításaira tekintettel fontolja meg a fegyelmi eljárás kezdeményezését.

2. Felkérem a Fővárosi Főügyészséget, hogy szíveskedjen felhívni a kerületi ügyészségek figyelmét arra, hogy fordítsanak több figyelmet a panaszelbírálási határidők betartására.

Budapest, 1999. november16.

Gönczöl Katalin