OBH 3447/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte, hogy a vám és pénzügyőrség szervei a lakásán jövedéki ellenőrzést tartottak és nem engedték meg számára, hogy az eseményeket figyelemmel kísérhesse. Az ellenőrzést követő napon észlelte, hogy  a lakásából és gépkocsijából több értéke, így készpénz, értékpapír, aranyékszer, távcső eltűnt. Kétségbe vonta, hogy hamis zárjeggyel ellátott  palackos italokat valóban lefoglaltak-e tőle, mert később a  garázsában   a hamisnak mondott zárjegyekkel azonos sorszámú,  de valódi zárjeggyel ellátott üvegeket megtalálta. A megtalált palackokon levő zárjegyeket a Budakörnyéki Vámhivatal munkatársa megvizsgálta és eredetinek találta.
	A panaszos szerint a vámtisztviselők ellen tett feljelentése alapján a Budaörsi Rendőrkapitányság nem megfelelően folytatta le az eljárást, bejelentett panaszát késve továbbították, továbbá az ügyben államigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatához a bíróságra bekért iratok közül kiemelték a meghallgatásáról felvett jegyzőkönyvet.
	A panaszban foglaltakra figyelemmel az ügyben vizsgálatot rendeltem el, ennek keretében a legfőbb ügyészt és a Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnokát az ügy kivizsgálására, tájékoztatás adására kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
	(5) A nyomozás megtagadása nem akadálya annak, hogy az ügyben utóbb nyomozást folytassanak.
1993. évi LVIII. törvény a jövedéki szabályozásról és ellenőrzésről .....
	1. § (1) E törvény célja a jövedéki termékek tekintetében
b) a jövedéki tevékenységet folytatók és a jövedéki engedélyezési, illetve ellenőrzési hatóságok jogainak és kötelezettségeinek
egységes szabályozása.
	(2) Célja a törvénynek továbbá, hogy
a) jövedéki tevékenységet jövedéki engedély nélkül ne végezzenek;
e) az ellenőrzések és a szankciók megelőző hatást fejtsenek ki a visszaélésekkel szemben.
	3. § (2) Kiterjed a törvény hatálya továbbá
i) a zárjegy hamisításának, a hamisított vagy jogtalanul megszerzett zárjegy birtokolásának, továbbadásának, értékesítésének, átvételének, felhasználásának
az ellenőrzésére, illetve felderítésére (a továbbiakban: jövedéki ellenőrzés).
(3) Jövedéki terméknek minősül
d) a lepárlással előállított valódi (gyümölcs-, gabona- és egyéb) pálinka (a továbbiakban: pálinka), a keletkezett alszesz, az elő- és utópárlat (ITJ: 88-22; 89-98);
f) a borpárlatból előállított fogyasztási borpárlat (brandy), a szeszből hideg úton előállított pálinka, rum, likőr, kevert ital, egyéb szeszes ital (ITJ: 88-21-3; 88-23, -24, -25, -26, - 29) (a továbbiakban: szeszes ital);
	4. § (2) A jövedéki ellenőrzés és az e törvényben meghatározott jogkövetkezmények tekintetében a törvény hatálya alá tartozik az is, aki az 54. § b) pontjában meghatározott jogellenes tevékenységet végez, továbbá az a nem jövedéki alany, amely (aki) a 3. § (2) bekezdésének b) pontja szerinti terméket szerez be, és termelési vagy nem termelési célra használ fel.
	54. § A jövedéki ellenőrzés
b) bárkinek a felderítésére, aki jövedéki tevékenységet engedély nélkül végez, e törvény előírásainak megsértésével vásárol, értékesít, birtokol, szállít, az e törvényben tiltott tevékenységet végez, zárjegyet hamisít vagy jogtalanul tart birtokban, ezeket továbbadja, értékesíti, megvásárolja, felhasználja (a továbbiakban: jogellenes tevékenység),
c) a 3. § (2) bekezdésének b) pontja szerinti terméket beszerző, felhasználó nem jövedéki alany ellenőrzésére és elszámoltatására, illetve
d) a jogsértést elkövetőkkel szemben a jogkövetkezmények érvényesítésére
terjed ki.
	67. § (1) E törvény alkalmazásában jövedéki ellenőrzés alól elvont terméknek (a továbbiakban: elvont termék) minősül:
b) az a jövedéki termék, amelyet jövedéki engedély nélkül gyártottak, hoztak forgalomba, importáltak, illetve, amelynek a beszerzését, értékesítését vagy szállítását a jövedéki alany vagy a szállítását végző bármely személy e törvény rendelkezéseinek megsértésével végzi;
68. § (1) A büntetőeljárásban le nem foglalt, megtalált elvont terméket
a) a 67. § (1) bekezdése a), k) és l) pontjában meghatározott, továbbá azokban az esetekben, ha a jövedéki alany a jövedéki engedélye szerinti, általa gyártott, importált, exportált, nagy- és kiskereskedelmi tevékenysége során forgalmazott jövedéki terméke származását, eredetét nem tudja igazolni, a vámhivatal ezen elvont terméket többletként állapítja meg és a jövedéki alannyal készletre veteti;
b) a 67. § (1) bekezdésében foglalt egyéb - az a) pontba nem tartozó - esetekben az elvont terméket, továbbá a tárgyi bizonyítási eszközt a vámhivatal lefoglalja.
(2) Az (1) bekezdés b) pontja szerint lefoglalt
a) terméket el kell kobozni, az elkobzásról a jövedéki bírságot megállapító határozatban kell rendelkezni;
(3) A (2) bekezdés a) pontja szerint elkobzott termékek közül
a) a zárjegy nélküli vagy a hamis, illetve a jogellenesen megszerzett zárjeggyel ellátott dohánygyártmányt, szeszt, szeszes italt, kávét és fűszerpaprika-őrleményt a vámhivatal felügyelete mellett meg kell semmisíteni;
13/1995. (VII. 12.) PM rendelet a jövedéki ellenőrzés alól elvont termék vámhivatal által történő lefoglalásának. elkobzásának és megsemmísítésének részletes szabályairól. 
	4. § Ha az ügyfél nem kérte a 3. § szerinti, jogerőssé vált határozat bírósági felülvizsgálatát, a vámhivatal az elkobzott termék megsemmisítéséről vagy értékesítéséről intézkedik.

A vizsgálat megállapításai: 
	A Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnokának és a legfőbb ügyésznek a tájékoztatásából, valamint a rendelkezésemre bocsátott okiratokból a következőket állapítottam meg:
	A panaszos budaörsi házában a Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnokságának (VPOP) munkatársai 1996. március 4-én  20.00  órától jövedéki ellenőrzést akartak tartani. Miután a panaszos mélyen aludt, a házba nem tudtak bejutni,  ezért a Budaörsi Rendőrkapitányság járőrének és a VPOP Pest Megyei Nyomozó Hivatalának segítségét kérték. A panaszost később sikerült felébreszteni, az ellenőrzést megkezdhették. A VPOP vezetőjének tájékoztatása szerint a ház és garázs átvizsgálásakor a panaszos mindvégig jelen volt, az ellenőrzés több, jövedéki törvénysértésre utaló körülményt tapasztalt. Rejtekhelyen színes fénymásolót, több ezer szeszesital címkét, nagy mennyiségű szeszesital-göngyöleget, szesz-szagú üres tárolóedényeket és rekeszekben hamisnak látszó zárjeggyel ellátott szeszesital palackokat találtak. Ez utóbbiakat - összesen 49 üveget - a pénzügyőrök jegyzőkönyvileg lefoglalták, az italokat fajtánként és mennyiségileg, valamint a rajtuk levő zárjegyek számának feltüntetésével felsorolták. A hamisnak látszó zárjegyekből italfajtánként egy-egy, összesen 11 darabot a Pénzjegynyomdához szakértői vizsgálatra megküldték. A szakértői vizsgálat megállapította, hogy a panaszostól lefoglalt üvegeken volt zárjegyek  színes fénymásolási technikával készített, gyenge minőségű hamisítványok.
	A szakértői vizsgálat eredménye alapján a Budakörnyéki Vámhivatal a lefoglalt italok elkobzásáról határozott, az ez ellen bejelentett panaszt a II. fokú hatóság elutasította.  Egyéb intézkedést, például jövedéki bírságot nem alkalmaztak, és a határozat jogerőre emelkedését követően az elkobzott italokat kiöntéssel megsemmísítették. A megsemmísítés azonban a 13/1995. /VII. 12/ PM rendelet 4. §-ára figyelemmel idő elött történt, mert a panaszos az elkobzást kimondó II. fokú határozat bírósági felülvizsgálatát kérte. Ez a  per a panaszos számára nem járt eredménnyel, keresetét a Pest Megyei Bíróság Kf. 25.426/1997/3 számú jogerős ítéletével elutasította. Erre tekintettel a lefoglalás és az elkobzás jogszerűségét nem vonhattam kétségbe, mert a bíróság nem tartozik azon állami szervek körébe, melynek tevékenységét vizsgálhatom.
	A panaszos a ház átvizsgálásának módját, a  károkozást és az értéktárgyak eltűnését sérelmezve   hivatali visszaélés miatt feljelentést tett a Budaörsi Rendőrkapitányságon. A Budaörsi Rendőrkapitányság  az 1403/1996. bü. számú nyomozásban megállapította, hogy a panaszos lakásában nem a büntetőeljárásról szóló törvény alapján házkutatást, hanem jövedéki ellenőrzést tartottak, ennek során az  államigazgatási eljárásról szóló törvény előírásait kell alkalmazni. A nyomozás során nem merült fel olyan adat, amely panaszos állítását alátámasztotta volna. Ezért a nyomozást 1996. szeptember 3-án bizonyítottság hiányában  megszüntették, az ellene bejelentett panaszt a Budaörsi Városi Ügyészség késedelmesen, csak 1997. március 12-én utasította el. Az újabb jogorvoslati kérelmeket a Pest Megyei Főügyészség, majd a Legfőbb Ügyészség szintén elutasította, mert a nyomozó hatóság és az ügyészség intézkedéseit, megállapításait megalapozottnak értékelte. A Legfőbb Ügyész ugyanakkor azt is megállapította, hogy a panaszos beadványait - a munkaterhek miatt - nem minden esetben a törvényes határidőn belül vizsgálták meg, de ez a tény az ügyek elbírálását érdemben nem befolyásolta.
	A panaszos az üggyel összefüggésben a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz is tett feljelentést a jövedéki ellenőrzésnél jelen levő rendőrök ellen. A nyomozó hivatal 154/1997. szám alatt indult eljárásában megállapította, hogy a Budaörsi Rendőrkapitányság két fős járőre a pénzügyőrök kérésére, a házba jutás elősegítése érdekében járt el, tevékenysége  csak  erre  terjedt  ki,  az  érdemi  intézkedésben nem vettek részt. Az eljárás során a rendőrök részéről  bűncselekményre utaló adat nem merült fel, ezért  a nyomozó hivatal  az  eljárást  bizonyítottság  hiányában  ugyancsak megszüntette. A határozat ellen a panaszosnak az elfogultságra vonatkozó jogorvoslati kérelmeit a Dunakeszi Városi Ügyészség, a Pest Megyei Főügyészség és a Legfőbb Ügyészség elutasította.
	A Legfőbb Ügyész tájékoztatott arról, hogy a jövedéki ellenőrzésnél jelen levő két rendőrnek a  több mint egy éves időeltéréssel történt  meghallgatása során tett nyilatkozata csak annyiban tért el egymástól, hogy már nem emlékeztek pontosan, hol, mikor, milyen ellenőrzésnél voltak jelen. A kapott tájékoztatás szerint nem helytálló a panaszos azon állítása, hogy a Budaörsi Rendőrkapitányságon folytatott eljárás iratai közül kiemelték volna a meghallgatásáról készített jegyzőkönyvet, mert az ma is feltalálható az iratok között. 
Ugyancsak nem helytálló az az állítás, hogy a panaszos 1999. július 19-i beadványára a Legfőbb Ügyészség nem válaszolt, mert arra 1999. július 23-án kelt értesítéssel a Legfőbb Ügyészség reagált.
	A panaszos az ügyben 1998. január 10-én a Pest Megyei Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Osztályához közokirathamísítás miatt feljelentést tett a jövedéki ellenőrzés során a lefoglalásról szóló jegyzőkönyvet és határozatot készítő pénzügyőrök ellen, mert állítása szerint a lefoglalás nem történt meg, ezért az okmányok tartalma hamis. A feljelentés alapján a Budaörsi Rendőrkapitányság 526/1998. bű. szám alatt folytatott nyomozást, amelyet bűncselekmény hiányában megszüntettek. A határozat elleni jogorvoslati kérelmeket a Dunakeszi Városi Ügyészség, a Pest Megyei Főügyészség és a Legfőbb Ügyészség is elutasította.
	A panaszosnak a jövedéki ellenőrzést követő napokban a vám és pénzügyőri szervekhez intézett, az ellenőrzés jogszerűségét, a károkozást és értéktárgyai eltűnését sérelmező több  beadványára a  Vám és Pénzügyőrség Fővárosi Parancsnokság parancsnokhelyettese 1996. június 21-én írásban válaszolt, a panaszt megalapozatlannak, az eljárást pedig törvényesnek minősítette.
	A panaszos ezt követően további mintegy 10-12 esetben a VPOP vezetőjéhez és a Budakörnyéki Vámhivatalhoz jelentett be panaszt.  Ezekben többek között már azt is sérelmezte, hogy a Budakörnyéki Vámhivatal elkobzást elrendelő határozata ellen bejelentett panaszát csak hosszabb idő elteltével terjesztették fel elbírálásra. A panaszra adott válaszban a VPOP elismerte, hogy a panasz felterjesztésére valóban csak 130 nap elteltével került sor, ezért a vámhivatal vezetőjét figyelmeztetésben részesítették. A Vám és Pénzügyőrség szervei a jövedéki ellenőrzést az 1993. évi LVIII. törvény 3.§ (2) bek. i./ pontja alapján jogszerűnek ítélték meg. Az idézett törvényhely szerint  a törvény hatálya kiterjed " a zárjegy hamisításának, a hamisított vagy jogtalanul megszerzett zárjegy birtokolásának, továbbadásának, értékesítésének, átvételének, felhasználásának az ellenőrzésére, illetve felderítésére (a továbbiakban: jövedéki ellenőrzés)."
	Eljárásom során külön figyelemmel vizsgáltam, kétségbe vonható-e  a panaszostól a 49 üveg lefoglalásának és elszállításának ténye.  Kétségre utaló gyanú, adat azonban nem merült fel. Már a  jövedéki ellenőrzés során, a lefoglalásról készített jegyzőkönyv  tartalmazta,  hogy  az  UV  lámpával történt megvilágítás  kimutatta a színes jelzőrostok hiányát, a  papír  fehér  színű  világítását  és   a  betűk elmosódottságát, mint a   hamisításra utaló jeleket. A lefoglalási határozat 11 tételben részletesen tartalmazta a lefoglalt italok fajtáját, mennyiségét és italfajtánként a palackokon levő zárjegy számát. A lefoglalásról készített jegyzőkönyvet, határozatot, a lefoglalt zárjegyeket  valamint az italokat a jövedéki ellenőrzést követő napon, 1996. március 5-én a jövedéki ellenőrzést végző pénzügyőri szerv további intézkedésre a Budakörnyéki Vámhivatalnak adta át. A lefoglalási határozatban szereplő számok tételesen megegyeztek a szakértői vizsgálathoz   a Pénzjegynyomdának  1996. április 18-án  készített  átiratban  felsorolt  és  a vizsgálatra oda megküldött zárjegyeken szereplő számokkal. A Pénzjegynyomda a vizsgálatot zárjegyeken végezte el, tehát a hamis zárjegyek léteztek és a vám és pénzügyőrség birtokába kerültek. Ezek alapján a lefoglalás  ténye   nem  vonható  kétségbe.  Ez azonban  - a panaszosnak a valódi zárjegyek későbbi feltalálására vonatkozó állítására figyelemmel  - felveti annak gyanúját, hogy a panaszosnak a hamis zárjegyekhez érdemi  köze lehetett, ugyanis nagyon  csekély annak a  valószínűsége, hogy 49-49  hamis és valódi, azonos számozású zárjegy véletlenszerűen kerül valakinek a birtokába. Az ügy tisztázásában a panaszos  - előzetes igérete ellenére - nem működött közre, mert az italok megsemmísítésére hivatkozással megtagadta annak az italárusító helynek a megnevezését, ahol az italokat állítása szerint vásárolta.
	Vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy a panaszos jövedéki ellenőrzés alá vonására törvényes jogcím, az 1993. évi LVIII. tv. fent idézett rendelkezései alapján került sor, tehát e vonatkozásban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg.
	 A jövedéki ellenőrzés körülményeivel kapcsolatos, panaszos által tett büntetőfeljelentések alapján hozott nyomozó hatósági és nyomozásfelügyeleti döntéseket megalapozottnak tartom. A panaszost tájékoztatom arról, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem nyomozó hatóság, ezért nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy nyomozati cselekményeket végezzen,  vagy annak elvégzésére valamely nyomozó hatóságot utasítson. A nyomozó hatóságok feladata és jogköre  az is, hogy a rendelkezésre álló adatokat, bizonyítékokat egyenként és összességében mérlegelje és meggyőződése szerint bírálja el. A mérlegelési  szabadság és jogkör korlátját csak az jelenti, hogy a bizonyítás törvényessége nem szenvedhet csorbát. A panaszos ügyében erre utaló adat azonban nem merült fel.
	A kapott tájékoztatásból és rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam azonban azt, hogy a panaszosnál jövedéki ellenőrzést végző vám és pénzügyőrségi szerv az italok lefoglalásánál a hatósági tanúk  mellőzésével, a Budakörnyéki Vámhivatal az elkobzást elrendelő határozat elleni panasz továbbításának késedelmével és a lefoglalt ital megsemmísítésének idő elötti végrehajtásával, a Budaörsi Városi Ügyészség pedig a Budaörsi Rendőrkapitányság határozata elleni panasz késedelmes elbírálásával megsértette a jövedéki termékekkel kapcsolatos eljárásra, illetve a büntetőeljárásra vonatkozó jogszabályokat és ezzel a jogbiztonság elvével összefüggésben visszásságot okoztak.
	Tény, hogy a 13/1995. (VII. 12. ) PM rendelet nem határozza meg az egyes eljárási cselekménynél előírt hatósági tanúk számát, de ez adott körülmények között a bizonyítás jelentős megnehezedésének veszélyével járhat, megsemmísítésnél pedig visszaélésekre adhat lehetőséget, ezért  megfelelő szabályok kialakítását szükségesnek tartom.

Ajánlások
A vizsgálatom során feltárt alkotmányos visszásságok orvoslása érdekében: 
1. Élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében írt jogommal kezdeményezem, hogy a Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnoka 
a./ belső utasításban rendelje el vagy kezdeményezze jogszabály módosítását arra nézve, hogy az alárendelt vám és pénzügyőri szervek eljárásuk során és alkalmazás esetén hány fő hatósági tanút kötelesek igénybe venni, illetve mely feltételek esetén csökkenthető számuk,
b./  hasonló esetek megelőzése érdekében hívja fel az alárendelt vám és pénzügyőri szervek állományának figyelmét az előírt eljárási rend maradéktalan betartására.
2. Élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában írt jogommal javasolom, hogy a legfőbb ügyész hívja fel a nyomozás törvényességét felügyelő ügyészeket a jogorvoslatokkal összefüggő határidők  betartására.  
Kérem a Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnokát és a legfőbb ügyészt, hogy kezedményezéseimmel kapcsolatos álláspontjukról és intézkedéseikről az Obtv. 21. § (2) bekezdésében, illetve a 25. §-ban meghatározott harminc, illetve hatvan napos határidőn belül értesíteni szíveskedjenek. 

Budapest, 2000. április 10.

Gönczöl Katalin

OBH 2477/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Kiegészítő jelentés az OBH 3447/1999. számú ügyben
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos kifogásolta a vámhivatali dolgozók által, 1996. március 4-én, vele szemben tartott jövedéki ellenőrzést és az ellenőrzés végrehajtásának módját. Sérelmezte továbbá, hogy a vámtisztviselők ellen tett feljelentése alapján a Budaörsi Rendőrkapitányság nem megfelelően folytatta le az eljárást, bejelentett panaszát késve továbbította az ügyészségre, végül államigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatához a bíróságra bekért iratok közül kiemelte a kihallgatásáról felvett jegyzőkönyvet. A panaszokat kivizsgáltam. Megállapításaimról az OBH 3447/1999. számú, 2000. április 10-én kelt jelentésben tájékoztattam a panaszost. 
	A panaszos a szóban forgó jelentésre reagálva további sérelméről tájékoztatott. Azt kifogásolta, hogy a már hivatkozott Budaörsi Rendőrkapitányság által folytatott nyomozás irataiban fellelhető tanúkihallgatási jegyzőkönyvhöz általa csatolt, 5 oldal terjedelmű beadványát nem továbbította a rendőri szerv a bíróságnak. 
	A panaszos újabb beadványa alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért kiegészítő vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra kértem a pest megyei rendőrfőkapitányt és beszereztem a vonatkozó nyomozati iratokat.

Érintett alkotmányos jog
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
	A Pest Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője arról tájékoztatott, hogy a panaszos azért tett büntető feljelentést a Budaörsi Rendőrkapitányságon, mert sérelmezte, hogy 1996. március 4-én, az esti órákban a Budapest 16. számú Vámhivatal, valamint a Budakörnyéki Vámhivatal munkatársai és a Vámhivatal kommandós egysége megjelentek a lakásán, majd - anélkül, hogy határozatot mutattak volna be, vagy érkezésük jogszerűségét egyéb módon igazolták volna - házkutatást tartottak. A házkutatás során - a feljelentés szerint - a vámhivatal dolgozói a lakáshoz tartozó és a feljelentett tulajdonát képező értéktárgyakat megrongálták, más tárgyakat eltulajdonítottak. Az ügyben a Budaörsi Rendőrkapitányság hivatali visszaélés bűntette miatt folytatta a nyomozást 1403/1996. bü. szám alatt. A nyomozást - bizonyíték hiányában - a nyomozó hatóság 1996. szeptember 3-án megszüntette. E határozat ellen a panaszos jogorvoslattal élt, amit a Budakörnyéki Ügyészség, a B. 1692/1996. számú határozatával elutasított.
	Megállapította a főkapitány azt is, hogy a Budakörnyéki Ügyészség panaszt elutasító határozatának kézhezvételét követően a panaszos több hatóságot megkeresett a vele történtek miatt. Megkereséseiben nemcsak a Budaörsi Rendőrkapitányságon folyamatban volt nyomozás megszüntetését kifogásolta, hanem az általa kezdeményezett egyéb hatósági vizsgálatok eredményeit és döntéseit is. Panaszait, felülvizsgálati kérelmeit az arra jogosult szervek (Dunakeszi Városi Ügyészség, Pest Megyei Főügyészség, Legfőbb Ügyészség) minden esetben elutasították.
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a panaszos hivatalunkhoz benyújtott beadványában hivatkozott 5 oldal terjedelmű irat valóban nincs a tanúkihallgatási jegyzőkönyvhöz csatolva. A panaszos által hiányolt iratokat azonban nem lehetett azonosítani. Ennek okát a főkapitány részben abban látta, hogy a panaszos beadványában nem jelölte meg az általa hiányolt iratok tartalmát és nem mellékelt beadványához olyan igazolást sem, ami tanúsította volna, hogy a nyomozó hatóságnak átadott volna a tanújegyzőkönyvhöz mellékelendő iratot. Másrészt azért sem látott lehetőséget a panaszos által kifogásoltak valóság tartamának kétséget kizáró megállapítására, mert a Budaörsi Rendőrkapitányság 1403/1996. bü. számú ügy előadója időközben megszüntette a rendőrséggel fennálló munkaviszonyát, vagyis őt sem nyilatkoztathatták a panaszos szóban forgó sérelmével kapcsolatban.
	A főkapitány tájékoztatását elfogadtam. Az ügyben - annak ellenére, hogy a főkapitány elismerte, hogy a panaszos tanúkihallgatási jegyzőkönyvének nincs olyan melléklete, melyet a panaszos mint tanú nyújtott volna be - nem állapítottam meg, hogy a Budaörsi Rendőrkapitány megsértette a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogát. Mellőztem a jogbiztonság követelménye sérelmének megállapításait is. Döntésemet arra alapoztam, hogy utólag - az időmúlásra is tekintettel - kétséget kizáróan nem lehetett bizonyítani a panaszos azon állítását, hogy a közigazgatási határozat felülvizsgálatát végző bíróság megkeresésére a Budaörsi Rendőrkapitányság nem továbbította, illetve kiemelte azt az 5 oldal terjedelmű panaszosi (feljelentői) beadványt, amit a panaszos a tanúvallomásáról készült jegyzőkönyvhöz csatolt. Az országgyűlési biztosnak egyébként sincs módja, sem lehetősége, hogy a panaszos által sérelmezettek helytállósága alátámasztására bizonyítékokat szerezzen be.
	Döntésem meghozatalakor figyelemmel voltam a beszerzett iratok tartalmára is. Az iratokból megállapítottam ugyanis, hogy a Pest Megyei Főügyészségen - és nem a budaörsi kapitányságon - egy, az Nf. 1235/1997. iktatószámon kezelik, illetve tartják nyilván a panaszost érintő - akár általa kezdeményezett, akár hivatalból ellene indult - valamennyi (vámhivatali eljárás során keletkezett, Budaörsi Rendőrkapitányságon, Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalban, Debreceni Rendőrkapitányságon folyamatban volt) eljárás iratait. A hivatkozott főügyészségi nyomozati iratokban pedig több helyen található, sokszor több oldalas, a panaszos által szerkesztett beadvány, de - utalva a főkapitány által is megjelölt azon körülményre, hogy a panaszos nem jelölte meg az általa hiányolt iratok tartalmát, továbbá arra, hogy az országgyűlési biztos a panaszos által állítottak bizonyítására nem rendelkezik hatáskörrel - azok azonosítására nem volt lehetőség. Ezekre figyelemmel nem zárható ki, hogy a nyomozati iratok tartalmazzák, de nem a panaszos által megjelölt tanúkihallgatási jegyzőkönyv mellékleteként azt az 5 oldalas beadványt, amelyet a panasz érint.
	A panaszos teljes tájékoztatása érdekében utalok arra is, hogy a közigazgatási határozat felülvizsgálatát végző bíróság eljárását, illetve az általa bekért - a panaszos szerint nem teljes terjedelmű - nyomozati iratok bizonyítási eljárásban való felhasználását, továbbá azt, hogy az iratokat a bíróság milyen körben használta fel bizonyítékként, nem vizsgáltam tekintettel arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése.
	Végül szükségesnek tartom kiemelni, hogy megállapításaim nem érintik a panaszos korábbi beadványában sérelmezettek kivizsgálásáról készült OBH 3447/1999. számú jelentésemben foglaltakat.
	Az ügyben tehát nem állapítottam meg az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot, ajánlást nem teszek. Természetesen az általam megállapítottak nem zárják ki, hogy jogosnak vélt vagyoni vagy nem vagyoni kárigényét a panaszos - ha még nem tette meg - bíróság előtt érvényesítse, amennyiben megítélése szerint az ügyben eljáró hatóságok mulasztásából eredően kárt szenvedett.

Budapest, 2001. május 15.

Gönczöl Katalin