OBH 3227/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Nagy Réka

Vizsgálat megindulása
Egy panaszos azért fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert sérelmesnek találta, hogy 
1) a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság Igazgatás-rendészeti Osztálya visszavonta a személy- és vagyonvédelmi tevékenység engedélyezésére kiadott hatósági engedélyét, mert észlelte, hogy a panaszos a személy- és vagyonőri tevékenységre vonatkozó jogszabályok korlátozó rendelkezéseinek hatálya alatt áll, 
2) ha az erkölcsi bizonyítvány szerint nem szerepel a bűnügyi nyilvántartásban akkor, miért vonják vissza az engedélyét, arra hivatkozással, hogy a bűnügyi nyilvántartásban szerepel,
3) az engedélyt visszavonó határozat eredményeként a megélhetése ellehetetlenült, mert a vállalkozását a hatályos jogszabályok alapján egy éven belül nem kezdheti újra.
4) Panaszos előadta azt is, hogy az eljárás során aláírattak vele egy nyilatkozatot miszerint a nyilatkozat aláírásának időpontjában nem folyik ellene  büntetőeljárás és, hogy meghatározott időszakon belül nem volt büntetve.  A panaszos beadványában azt is leírta, hogy a kérelem benyújtása után egy héttel behívták a VI-VII. ker. Rendőrkapitányságra és ott az engedélyt kiadó rendőrtiszt felsorolta, hogy a panaszos születése óta mikor, és miért volt büntetve és hogy mikor mentesült a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól, majd ezek után kiadta az engedélyt.
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság, és annak szerves részeként értelmezhető tisztességes eljáráshoz való jog ( Alk. 2. § (1) bek. ), a vállalkozás szabadságához való jog (Alk. 9. § (2)) sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 16. §-a alapján vizsgálatot indítottam.
A tényállás teljes körű megállapításához megkerestem a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányságot, valamint felhasználtam a panaszos által benyújtott dokumentumokat is.

Megállapított tényállás
Panaszos 1997. június 11-én személy- és vagyonőri igazolványt kapott a 87/1995. (VII.14.) Korm r. alapján.
Az engedélyezési eljáráshoz a panaszosnak - a fent említett jogszabály alapján - be kellett nyújtania erkölcsi bizonyítványát is.  Panaszos erkölcsi bizonyítványában - melyet a Belügyminisztérium 1997. május 30-án állított ki - a következő szerepelt: "A bűnügyi nyilvántartásban a kiállítás napjáig nem szerepel."
Panaszos 1998. augusztus 19-én a VI-VII. kerületi Rendőrkapitánysághoz fordult, hogy személy- és vagyonvédelmi tevékenységhez szükséges hatósági engedélyt megszerezze.  Az új 1998. évi IV. tv. rendelkezései alapján az erkölcsi bizonyítvány helyett már egy nyilatkozatot kellett kitölteni.
Az engedélyezési eljárás keretében a panaszos ennek megfelelően a következő nyilatkozatot írta alá : " Sz. J. büntetőjogi felelősségem tudatában kijelentem, hogy nevezett személy az 1998. évi IV. tv. 1§ (4) bekezdés, 4§ (3) bekezdés, 4§ (4) bekezdés, 5 § (4) bekezdésben írt korlátozó rendelkezések hatálya alatt nem áll.  Fenti nyilatkozatot a vállalkozás keretében végzett személy - és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy- és Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló 1998. évi IV. tv. ismeretében teszem."

1998. augusztus 25-én a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya 147-2-1203/1998. sz. határozatában a panaszosnak engedélyezte a személy- és vagyonvédelmi tevékenység végzését.
Az indokolás a következő volt: " (... ) a benyújtott kérelem és mellékletei alapján megállapítottam, hogy kérelmező megfelel a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy- és Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló 1998. évi IV. törvényben meghatározott feltételeknek.  (...)  A vállalkozó más gazdasági tevékenységet nem végezhet, kivéve, ha tevékenysége a személy- és vagyonvédelemmel közvetlenül összefügg. (...)"

1999. április 14-én az Igazgatásrendészeti Osztály 147-2-1203/98-99. sz. határozatában a panaszos számára kiállított személy- és vagyonvédelmi tevékenység engedélyezéséről szóló határozatot visszavonta.
Az indokolás a következő volt: " Az 1998. évi IV. tv. - mely a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szól - 4. § (3) bekezdése értelmében az engedély iránti kérelmet meg kell tagadni abban az esetben, ha az egyéni vállalkozó büntetett előéletű, vagy az említett törvény 5.§ (4) bekezdésében meghatározott korlátozó rendelkezések hatálya alá esik.  Sz. J.-t a Bp. Kat. Bír. KB.VI.835/1985. sz. ítéletében 1985. december 16-án súlyos testi sértés bűntette, valamint bántalmazás hivatalos eljárásban vétsége és más bűncselekmények miatt 1 év 2 hó börtönbüntetésre ítélte.  Az 5. § (4) bekezdése értelmében ha kérelmezőt  személy elleni erőszakos bűncselekmény(Btk. XII. fejezet), hivatali bűncselekmény( Btk. XV. fejezet IV. cím) elkövetése miatt elítélték, kérelme a Btk-ról szóló 1978. évi IV. tv. hatálybalépéséről és végrehajtásáról rendelkező 1979. évi 5. tvr. 30. §-ban meghatározott ideig nem teljesíthető.   Az 1979. évi 5. tvr. 30. § a) pontja alapján a szándékos bűncselekmény miatt szabadság vesztésre ítélteket a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli menetesítés beálltától számított 15 évig kell nyilvántartani.
Hátrányos jogkövetkezmények alóli mentesség időpontja 1991. 08.16.
A hatályos jogszabályok értelmében 2006. 08. 16-ig kérelmét meg kell tagadni."

Panaszos a határozat ellen 1999. május 3-án fellebbezett.
Fellebbezésében a panaszos előadta, hogy a vagyonőri tevékenység engedélyezésével az egyéni vállalkozói engedélyét módosítani kellett, mert meg kellett szüntetnie a kőműves, burkoló, valamint festő-mázoló tevékenység végzésre szóló engedélyét, mert a vagyonőri tevékenységgel párhuzamosan ezeket a tevékenységeket nem folytathatja.
A vagyonőri tevékenység engedélyezését követően a panaszos a fellebbezésben előadottak szerint jelentős beruházásokat végzett, valamint jelentős erkölcsi hátránya is származott az engedély visszavonásából, mert ekkor már 35-45 ember munkáját irányította.

1999. június 3-án a Budapesti Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Rendészeti Osztálya 168/2-414/1999. sz határozatában a fellebbezést elutasította.
Az elutasítást a következőkkel indokolta: " Az 1957. évi IV tv.  61. § - a szerint közigazgatási szerv a határozat közlésétől számított 1 éven belül egyszer jogszabálysértő határozatát módosíthatja vagy visszavonhatja, ha ez jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogot nem sért.  Sz. J. személy- és vagyonvédelmi tevékenységi engedélye nem minősül jóhiszeműen szerzett jognak mivel ő az I. fokú hatóság előtt - a kérelem benyújtásakor - nyilatkozatot tett, hogy nem áll az 1998. évi IV. tv. 1§ (4) bek., 4. § (3) bek., és 4 bek és az 5. § (4) bekezdésében írt korlátozó rendelkezések hatálya alatt.  (...)  Az 1998. évi IV. tv. - mely a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szól - 4. § - a szabályozza a rendőrhatósági engedély kiadásának feltételeit.  (...) Az 5. § (4) bekezdése értelmében ha a kérelmezőt személy elleni erőszakos bűncselekmény, (...) hivatali bűncselekmény (...) elkövetése miatt elítélték, kérelme (...) az 1979. évi 5. tvr 30. § (1) bekezdése alapján nem teljesíthető (...), mert a szándékos bűncselekmény miatt szabadságvesztésre ítélteket a mentesítés beálltától számított 15 évig kell nyilvántartani.
Sz. J. 1991. 08. 16-án mentesült a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól.  A hatályos jogszabályok szerint 2006. augusztus 16-ig nem kaphat személy és vagyonvédelmi rendőrhatósági engedélyt."

Alkalmazott jogszabályok
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
20. § (1) Ha az országgyűlési biztos a lefolytatott vizsgálat alapján arra a megállapításra jut, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság fennáll, annak orvoslására - az érintett szerv egyidejű tájékoztatása mellett - ajánlást tehet a visszásságot előidéző szerv felügyeleti szervének. A felügyeleti szerv az ajánlás tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedésről az ajánlás kézhezvételétől számított harminc napon belül értesíti az országgyűlési biztost.

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
9. § (2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv.
2 .§ (6) Az ügyfelet az államigazgatási eljárásban megilleti a nyilatkozattétel és a jogorvoslat joga, köteles viszont legjobb tudomása szerint, jóhiszeműen közreműködni. Mindezek érdekében az eljáró szerv az ügyfelet jogairól és kötelességeiről tájékoztatja.
27. § (2) A köztisztviselő köteles az ügyfelet meghallgatása előtt a szükséges tájékoztatással ellátni, továbbá jogaira és kötelességeire figyelmeztetni. A közigazgatási szerv az eljárás során gondoskodik arról, hogy az ügyfelet a jogszabályok ismeretének hiánya miatt ne érje hátrány.
61. § (1) Ha a közigazgatási szerv megállapítja, hogy a felettes szerv vagy a bíróság által még el nem bírált határozata jogszabályt sért, a határozatot módosítja vagy visszavonja.
(5) A határozatot nem lehet módosítani vagy visszavonni, ha ez jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogot sértene.

A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. tv.
100. § (1) A mentesítés folytán az elítélt mentesül azon hátrányos következmények alól, amelyeket az elítéléshez jogszabály fűz.
(2) A mentesített személy büntetlen elôéletűnek tekintendô, és nem tartozik számot adni olyan elítéltetésrôl, amelyre nézve mentesítésben részesült.

A vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól a Személy- és Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló 1998. évi IV. tv

4. § (1) Egyéni, társas vállalkozás keretében személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység csak a rendôrség által kiadott engedély birtokában végezhető.
(3) A rendôrség az engedély iránti kérelem teljesítését megtagadja, ha az egyéni vállalkozó, illetve a vállalkozó vezetô tisztségviselôje büntetett elôéletű vagy az 5. § (4) bekezdésében meghatározott korlátozó rendelkezés hatálya alá esik.
5. § (1) Személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység személyre szóló, a rendôrség által kiadott igazolvány birtokában végezhetô.
(3) Igazolványt kaphat írásbeli kérelmére
a) az a büntetlen elôéletű, a 4. § (4) bekezdésében foglalt korlátozás hatálya alá nem esô, nagykorú, cselekvôképes - magánnyomozó esetében legalább középiskolai végzettséggel rendelkezô - magyar állampolgár, illetôleg nemzetközi szerzôdés alapján külön törvényben erre feljogosított külföldi állampolgár, aki belföldi lakóhellyel, továbbá külön jogszabályban meghatározott szakképesítéssel rendelkezik, és
b) nem folyik ellene három évi vagy ennél súlyosabb tartamú szabadságvesztéssel fenyegetett szándékos bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt büntetôeljárás.
(4) Ha a kérelmezôt személy elleni erôszakos bűncselekmény (Btk. XII. fejezet, I. cím, II. cím 174-176. §), nemi erkölcs elleni erôszakos bűncselekmény [Btk. XIV. fejezet, II. cím 197. §, 198. §, 200. §, 207. § (3) bek. b) pont], hivatali bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, IV. cím), hivatalos személy elleni bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, V. cím), terrorcselekmény (Btk. 261. §) vagy vagyon elleni bűntett (Btk. XVIII. fejezet) elkövetése miatt elítélték, az igazolvány kiadása iránti kérelem a Büntetô Törvénykönyvrôl szóló 1978. évi IV. törvény hatálybalépésérôl és végrehajtásáról rendelkezô 1979. évi 5. tvr. 30. §-ában meghatározott ideig nem teljesíthető.
7. § (1) A rendőrség a kiadott engedélyekről, igazolványokról, a kiadásuk alapjául szolgáló adatokról, az adatváltozásról, az engedély visszavonásáról, illetve az igazolvány bevonásáról nyilvántartást vezet.
(2) A személy- és vagyonvédelmi, illetve a magánnyomozói tevékenység hatósági ellenőrzését a rendőrség végzi, amely a tevékenység gyakorlásának jogszerűségére, a rendőrség által nyilvántartott adatok valódiságára, a rendőrség által hitelesített naplóban nyilvántartott adatokra, az engedélyezés feltételeiben beállott változások vizsgálatára terjed ki. Az ellenőrzés a szerződés tartalmának megismerésére nem irányulhat.
8. § (1) A rendôrség az engedélyt határozattal visszavonja, ha kiadásának feltételei megszűntek, vagy az egyéni, társas vállalkozó e törvény szabályait ismételten vagy súlyosan megszegte.
(2) Az igazolványt a rendôrség határozattal visszavonja, ha
a) kiadásának valamely jogszabályi feltétele már nem áll fenn, vagy jogerôs bírói ítélet az igazolvány tulajdonosát e foglalkozástól eltiltja;
(3) A rendőrség az igazolványt az eljárás befejezéséig bevonja, ha a személy- és vagyonvédelmi, illetve magánnyomozói tevékenységet folytató ellen háromévi vagy ennél súlyosabb szabadságvesztéssel fenyegetett szándékos bűncselekmény elkövetése miatt indult büntetőeljárás.
(4) A személy- és vagyonvédelmi, illetve a magánnyomozói tevékenység személyes végzésére vonatkozó jogosultság megszűnik, ha
a) az igazolványt bevonják;
b) az igazolványt a jogosult a rendőrségnek visszaadja.

A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV tv. hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1979. évi 5. tvr.
29. § (1) A bűnügyi nyilvántartást a Belügyminisztériumnak a belügyminiszter rendeletében feljogosított szerve vezeti.
(2) A nyilvántartás kiterjed:
a) akivel szemben büntetést szabtak ki vagy intézkedést rendeltek el,
30. § (1) A 29. § (2) bekezdésében felsorolt személyeket az alábbi idôpontig kell nyilvántartani:
a) a szándékos bűncselekmény miatt szabadságvesztésre ítélteket a büntetett elôélethez fűzôdô hátrányok alóli mentesítés (a továbbiakban: mentesítés) beálltától számított tizenöt évig;

A vállalkozás keretében végzett személy és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai kamaráról szóló tv. végrehajtásáról szóló 24/1998. BM rendelet
1. § (1) A Tv. 4. §-ában meghatározott engedélyt a vállalkozó székhelye szerint illetékes városi (fővárosi kerületi) rendőrkapitányság (a továbbiakban: rendőrkapitányság) adja ki.
(2) A kérelemnek tartalmaznia kell:
a) a folytatni kívánt tevékenység Tv. szerinti megnevezését;
b) az egyéni vállalkozó, valamint a társas vállalkozás cégbírósághoz bejelentett vezető tisztségviselőinek személyazonosító adatait, továbbá az arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy ezek a személyek megfelelnek a Tv. 4. §-ának (3) bekezdésében írt feltételeknek;
c) az arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy az engedélyért folyamodó személyek nem állnak a Tv. 1. § (4) bekezdésében, illetve a 4. § (4) bekezdésében írt korlátozó rendelkezések hatálya alatt;
d) a vállalkozás formáját, székhelyét vagy székhely hiányában telephelyét;
e) a cégjegyzékszámot, illetve ha már működő (bejegyzett) vállalkozó nyújt be kérelmet, a cégbírósági bejegyzés, illetve egyéni vállalkozó esetén a vállalkozói igazolvány számát.
(3) A kérelemhez mellékelni kell:
a) a Tv. 4. §-a (2) bekezdésének a) pontjában írt feltétel fennállását igazoló okirat másolatát;
b) a kamara igazolását a Tv. 4. §-a (2) bekezdésének b)-c) pontjában meghatározott feltételek fennállásáról;
2. § (1) A Tv. 5-6. §-ában meghatározott igazolványt és az ideiglenes igazolványt a kérelmező lakóhelye szerint illetékes rendőrkapitányság adja ki. Az igazolvány visszavonásig, az ideiglenes igazolvány hat hónapig érvényes.
(2) Az igazolvány, illetve ideiglenes igazolvány kiadása iránti kérelemnek tartalmaznia kell:
a) a kérelmező családi és utónevét (nők esetében a leánykori családi és utónevet is), születési helyét, időpontját, anyja leánykori családi és utónevét, állampolgárságát, lakcímét, személyi igazolványának számát;
b) az 1. számú mellékletben meghatározott igazolvány típusának megjelölésével a gyakorolni kívánt tevékenység Tv. szerinti megnevezését;
c) igazolvány iránti kérelem esetében a Tv. 5. §-a (3)-(6) bekezdésében, ideiglenes igazolvány iránti kérelem esetében a Tv. 6. §-a (1)-(2) bekezdésében meghatározott feltételek meglétére, továbbá az arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy a kérelmező nem áll a Tv. 1. § (4) bekezdésében, illetve a 4. § (4) bekezdésében írt korlátozó rendelkezés hatálya alatt.
(3) A kérelemhez csatolni kell:
a) két db 3,5x4 cm-es nagyságú, három hónapnál nem régebbi arcfényképet;
b) igazolvány iránti kérelem esetén a 9. §-ban meghatározott iskolai végzettséget vagy szakképesítést tanúsító okmány közjegyző által hitelesített másolatát;
4. § (1) A tevékenység megkezdését, szüneteltetését, megszűnését, továbbá a nyilvántartási adatokban bekövetkezett változást - beleértve a tagok, segítő családtagok és az alkalmazottak személyében és adataiban bekövetkezett változásokat is - a nyilvántartáson történő átvezetés céljából a vállalkozó köteles a tárgyhót követő hónap ötödik napjáig a vállalkozó székhelye, ennek hiányában telephelye szerint illetékes rendőrkapitányságnak bejelenteni.
(3) Az igazolvány adataiban, kiadásának feltételeiben bekövetkezett változást az igazolvánnyal rendelkező személy köteles 8 napon belül a lakóhelye szerint illetékes rendőrkapitányságnak bejelenteni.

Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. törvény
4. § (1) Egyéni vállalkozás - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - vállalkozói igazolvány birtokában gyakorolható.
(3) A vállalkozói igazolványt, kérelemre, - az erre a célra rendszeresített egységes nyomtatvány kitöltésével - az a vállalkozó székhelye és tevékenységi köre szerint illetékes gazdasági kamara (a továbbiakban: kamara) adja ki, amelynek az egyéni vállalkozó a gazdasági kamarákról szóló 1994. évi XVI. törvény 7-10. §-ai alapján tagjává válik. Amennyiben az egyéni vállalkozó nem tartozik a hivatkozott törvény hatálya alá, részére a vállalkozói igazolványt a választása szerinti kamara adja ki.
(5) A kérelemhez mellékelni kell
a) a kérelmező nyilatkozatát arról, hogy vele szemben nem állnak fenn az 5. § (1) bekezdésének c)-g) pontjában foglalt kizáró okok,
b) hatósági igazolást arról, hogy a kérelmezővel szemben nem állnak fenn az 5. § (1) bekezdésének a)-b) pontjában meghatározott kizáró okok,
c) a jogszabályban előírt képesítés meglétét igazoló okiratot, amennyiben a kérelmező a 9. §-ban meghatározott képesítéshez kötött tevékenységet kíván folytatni,
d) jogszabályban előírt más hatóság engedélyét, amennyiben a tevékenység folytatását jogszabály hatósági engedélyhez köti,
e) a kérelmező nyilatkozatát a társadalombiztosítási folyószámlaszám, az adószám, és ha adóazonosító jellel nem rendelkezik, az annak megállapításához szükséges - külön jogszabályban meghatározott - adatokról.
5. § (1) Nem kaphat vállalkozói igazolványt:
a) akit gazdasági, vagyon elleni vagy a közélet tisztaságát sértő bűncselekmény miatt jogerősen, végrehajtandó szabadságvesztésre ítéltek;
b) akit egyéb szándékos bűncselekmény miatt egy évet meghaladó végrehajtandó szabadságvesztésre ítéltek;
c) akit valamely foglalkozástól eltiltottak, az ítélet hatálya alatt az abban megjelölt tevékenységre;
d) aki egyéb jogszabályban - törvényben, törvényerejű rendeletben vagy kormányrendeletben - meghatározott, a tevékenységre előírt foglalkoztatási tilalom alá esik;
e) aki gazdasági társaságnak korlátlanul felelős tagja;
f) akinek a korábban kiadott vállalkozói igazolványát a 14. § (1) bekezdés c)-d) pontjában foglaltak miatt visszavonták, a tartozás kiegyenlítéséig;
g) akinek adó-, vám- vagy társadalombiztosítási tartozása van.
(2) Az (1) bekezdés a)-b) pontjában szabályozott kizáró okot addig kell figyelembevenni, amíg az elítélt nem mentesült a büntetőítélet hátrányos jogkövetkezményei alól.
7. § (1) A vállalkozói igazolvány kiadása, visszavonása és az ezzel kapcsolatos igazgatási eljárás a kamara hatáskörébe tartozik. A vállalkozói igazolványban feltüntetett tevékenység bővítése, megváltoztatása esetén a vállalkozói igazolvány kiadására irányadó szabályok szerint kell eljárni.

A vizsgálat megállapításai

I )  Az erkölcsi bizonyítvány szerepének vizsgálata az engedélyezési eljárás szempontjából

Ezen pontban azt vizsgáltam, hogy milyen összefüggésben állnak a panaszos által említett erkölcsi bizonyítványban foglaltak a személy- és vagyonőri igazolvány kiállításához szükséges feltételekkel.
Panaszos esetében megállapítottam, hogy azon panasza miszerint nem tudta, hogy kizáró rendelkezések hatálya alatt áll - hiszen az erkölcsi bizonyítvány szerint nem szerepel a bűnügyi nyilvántartásban -  nyilvánvalóan alaptalan.
A panaszos erkölcsi bizonyítványra való hivatkozása azért nyilvánvalóan alaptalan, mert sem az engedélyt megadó sem pedig az engedélyt visszavonó határozat kiadására nem az erkölcsi bizonyítvány szolgált alapul.
Az említett két határozat a jogszabályi rendelkezésnek megfelelően ugyanis a feddhetetlenség jogintézményéből fakadó, jogszabályban meghatározott joghátrányok alkalmazhatóságán nyugodott.
A feddhetetlenség viszonya a mentesüléshez viszonyítva olyan további hátrányos jogkövetkezmény, mely a Btk-ban szabályozott mentesülés után is terheli a bűncselekmény elkövetőjét bizonyos meghatározott jogviszonyokban.  

Az erkölcsi bizonyítványban foglalt azon kijelentés miszerint: " a bűnügyi nyilvántartásban a kiállítás napjáig nem szerepel" a Btk - nak a mentesülésre vonatkozó rendelkezésein alapul, vagyis azon, hogy a jogszabály által meghatározott idő eltelte után senki sem köteles számot adni a büntetett előéletéről.
Bizonyos tevékenységek folytatásához azonban a  jogszabályi rendelkezés szerint a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmény alóli mentesülés nem elegendő.  A mentesülés után még meghatározott időnek kell eltelnie ahhoz, hogy a jogalkotó által kiemelten kezelt tevékenység folytatására a korábban elítélt jogosulttá váljon.
Így azért nyilvánvalóan alaptalan a panasz, mert az erkölcsi bizonyítvány tartalma és a rendőrség visszavonó határozata között a panaszos által fennállónak vélt ellentmondás ténylegesen nem létezik.
Az országgyűlési biztos általános helyettese már több esetben ( 4090/1999., 3243/1999.) megállapította, hogy a nyilvánvalóan alaptalan panasznak két esete van: " a ténybeli és a jogi alaptalanság.  Ténybeli szempontból alaptalan a beadvány, ha a panaszos által felvetett alkotmányossági probléma alapjául - szintén a panaszos által - felvázolt tények nem felelnek meg a valóságnak. (...)
Ha az országgyűlési biztos megállapítja a beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panaszos által feltárt tények, az általa esetleg felvázolt jogi fejtegetések és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt.  A nyilvánvaló alaptalanság tehát azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fönn az összefüggés  ahogy a panaszos felvázolta."
Nyilvánvaló alaptalanság megállapítása esetén az országgyűlési biztosnak a beadvány érdemi vizsgálatára nincs lehetősége.

II.) Az engedélyező hatóság tevékenységének a vizsgálata abból a szempontból, hogy eleget tett-e minden jogszabályban foglalt kötelezettségének

Az engedélyező hatóság tevékenységét - ennél a pontnál - abból a szempontból vizsgáltam, hogy eljárása során eleget tett-e minden anyagi jogi valamint eljárás jogi követelménynek.
Értem ez alatt azt, hogy az engedélyező hatóság a 24/1998. évi BM rendelet -, amely az igazolvány iránti kérelem elbírálásával kapcsolatos rendelkezéseket tartalmazza -, az 1998. évi IV.tv. valamint az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV tv. rendelkezéseit betartotta-e az eljárása során.
A vizsgálat során tájékoztatást kértem a a Belügyminisztérium munkatársaitól a kérelemhez tartozó nyilatkozat szerepéről.  A tájékoztatás szerint a "nyilatkozatnak" abból a szempontból van jelentősége, hogy a rendőrség a jogszabályban ( 1998. évi IV. tv., 24/1998. BM r.) előírt szempontok alapján a kérelmezőt nyilatkoztassa azon kizáró szempontokról, melyek fennállta esetén a tevékenység végzésére a kérelmező nem jogosult. Ezért ezen "nyilatkozatnak" az igazolvány kiadása esetén azt kell tartalmaznia, hogy a 24/1998. évi BM rendelet 2.§  (2) bekezdése c) pontja értelmében, az 1998. évi IV.tv. 5. §-a (3)-(6) bekezdésében foglaltakra vonatkozó kijelentést, valamint arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy kérelmező nem áll a tv. 1. § (4), illetve 4§ (4) bekezdésének korlátozó rendelkezésének hatálya alatt.  A nyilatkozatban foglaltakat alapvetően két csoportra lehet bontani.  Az egyik csoportba tartoznak azok a rendelkezések, melyek a rendőrség által leellenőrizhetők, ilyenek a bűnügyi nyilvántartásban szereplő adatok, a másik csoportba azok a rendelkezések tartoznak melyekkel kapcsolatban a panaszos által előadottakra kell a rendőrségnek az eljárása során támaszkodnia, tekintettel arra, hogy ez utóbbi körülmények ellenőrzése nincsenek eszközei.
Rendőrség által le nem ellenőrizhetőnek számít az, hogy a kérelmező ellen folyik-e 3 évi vagy ennél hosszabb tartamú szabadságvesztéssel fenyegetett szándékos bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt büntető eljárás.
A Belügyminisztérium munkatársai által adott információk alapján a nyilatkozat ezen utóbbi, máshonnan le nem ellenőrizhető információk ellenőrzésére szolgál.

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszossal kitöltetett nyilatkozat ennek bizonyítására nem alkalmas, ráadásul a panaszos esetében ez irreleváns, mert nem folyamatban lévő büntető eljárás miatt nem volt jogosult a tevékenység folytatására, hanem olyan bűncselekmény elkövetése miatt, mellyel kapcsolatban, már mentesült a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól.
A tv 4. § (3) bekezdése kifejezetten rendelkezik arról, hogy a rendőrség megtagadja az engedély kiadását büntetett előélet esetén, valamint az 5.§ (4) bekezdésében foglalt bűncselekmények elkövetése esetén - a bűnügyi nyilvántartásban való szereplés ideéig.  Ez mérlegelést nem tűrő szabály.  Ezért ennek a rendőrség csak akkor tud eleget tenni, ha bűnügyi nyilvántartásban ellenőrzi, hogy büntetett előéletű-e a kérelmező, vagy bizonyos, a törvényben meghatározott bűncselekmények esetén szerepel-e még a bűnügyi nyilvántartásban, és ezzel  ellenőrzi az engedély fennálltának feltételeit.
Így a valótlan tartalmú nyilatkozatokból fakadó hibákat is csak akkor lehet kizárni, ha ez eljárás során a rendőrség a bűnügyi nyilvántartásból leellenőrizhető adatokat a korlátozó rendelkezésekkel összefüggésben beszerzi.
A vizsgált esetben az engedélyt megadó ügyintéző nem tett eleget azon kötelezettségének, hogy az engedély megadása előtt a bűnügyi nyilvántartás adatait ellenőrizze.  Amennyiben az eljáró ügyintéző eleget tett volna ennek a követelménynek, akkor már az engedély kiadásakor észlelnie kellett volna, hogy a panaszos nem jogosult a személy- és vagyonvédelmi tevékenység folytatására.
További probléma merült fel eljárásjogi szempontból, mivel  a nyilatkozat csupán paragrafusokra történő hivatkozásokat tartalmaz.  Ennek következtében a nyilatkozat önmagában nem alkalmas arra, hogy a kérelmezők megállapítsák a nyilatkozat tényleges tartalmát.
Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv. ( továbbiakban: Áe. ) 2. § (6) bekezdése aként rendelkezik, hogy az ügyfelet az eljárásban megilleti a nyilatkozattétel joga és az eljárás során köteles jóhiszeműen közreműködni.  Mindezt az eljáró szervnek úgy kell elősegítenie, hogy az ügyfelet jogairól és kötelességeiről tájékoztatja.  A 27. § (2) bekezdése pedig kifejezetten úgy rendelkezik, hogy az eljáró ügyintéző köteles az ügyfelet meghallgatása előtt a szükséges tájékoztatással ellátni, jogaira és kötelességeire figyelmeztetni. A tájékoztatási kötelezettséget a nyilatkozat azon kifejezése sem váltja ki miszerint: " a fenti nyilatkozatot (...) az 1998. évi IV. tv ismeretében teszem".  Ezen kijelentés aláírása csak abban az esetben lenne elegendő, amennyiben a nyilatkozat teljes körűen tartalmazná a jogszabály ide vonatkozó részleteit, vagy tartalmazna nyilatkozatot arra vonatkozóan  is, hogy az ügyfél a megjelölt paragrafusok tényleges tartalmának megismeréséhez szükséges tájékoztatást megkapta, vagy nem igényelte.
A panaszos esetében azért nem lehet arra hivatkozni, hogy a személy- és vagyonőri tanfolyam vizsga anyaga között szerepel az 1998. évi IV. tv. rendelkezésinek teljes körű ismerete, mert a panaszos ezt a tevékenységét már korábban is folytatta, következésképpen az általa elvégzett tanfolyam tananyaga között csak az 1998. évi IV tv. hatálybalépése előtt érvényes 87/1995. ( VII.14.) Korm rendelet szerepelhetett.  Ez a jogszabály azonban nem állított ilyen szigorú követelményeket a személy - és vagyonőri tevékenység végzése elé.  A korábbi kormányrendelet alapján elegendő volt a pozitív tartalmú erkölcsi bizonyítvány.
Miután a nyilatkozat nem tartalmazza a beidézett §-ok tartalmát, sem olyan tartalmú nyilatkozatot, hogy a kérelmező a jogszabály tartalmával kapcsolatos tájékozatást megkapta, vagy a tájékoztatást azok ismerte miatt nem kérte, megállapítható, hogy az ügyintéző az Áe-ben előírt tájékoztatási kötelezettségét is megsértette.
Ezek megállapítása után azt vizsgáltam, hogy a panaszosnak okozott-e a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet a rendőrség azzal, hogy nem tett eleget a jogszabályban foglalt azon kötelezettségének, hogy az engedély kiadásához szükséges feltételek fennálltát ellenőrizze, valamint azzal, hogy megsértette a tájékoztatási kötelezettségét.
A jogbiztonsággal összefüggésben az Alkotmánybíróság a 9/1992. (I.30.) AB határozatban a következőket fejtette ki: " A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság.  A jogbiztonság az állam- és elsősorban a jogalkotó kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak és egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak legyenek."
28/1992. (IV. 30.) AB hat. pedig a következőket tartalmazza: "  A jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, és ebből eredően meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind pedig a jogalkalmazó szervekre.  A jogállam sem tud eltekinteni attól, hogy mind a természetes, mind a jogi személyektől megkövetelje törvényesen kihirdetett jogszabályok ismerését, és az azokkal összhangban álló magatartást.(...)"
A jogbiztonsággal kapcsolatban kifejtettekkel összefüggésben levezethető az a követelmény, hogy a rendőrségnek eleget kell tennie azon kötelezettségnek, hogy tevékenységét a rá vonatkozó jogszabályoknak megfelelően végezze. 
Ezért megállapítom, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okozott a rendőrség azzal, hogy nem tett eleget annak a kötelezettségének, hogy az engedély megadása előtt leellenőrizze a bűnügyi nyilvántartásban a panaszosra vonatkozó adatokat.
Valamint megállapítom, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okozott a rendőrség amikor az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv-ben foglalt tájékoztatási kötelezettségének nem tett eleget.
Ezek után azt vizsgáltam, hogy okozott-e ez a sérelem visszásságot.
Miután a személy és vagyonőri tevékenység un. profil tisztaságot igényel, ennek következtében aki személy és vagyonőri tevékenység végzésére vállalkozik nem folytathat mellette egyéb vállalkozási tevékenységet.  Panaszos egyéni vállalkozó esetén ez azt jelenti, hogy korábban folytatott tevékenységeit meg kellett szüntetnie.  Panaszosnak a tevékenység végzéséhez jelentős beruházásokat kellett végeznie, amely eszközök és berendezések a továbbiakban szükségtelenné váltak.  Ezzel a panaszost nyilvánvaló sérelem érte.
A rendőrség azzal, hogy a bűnügyi nyilvántartásban foglaltakat az engedély megadásakor nem ellenőrizte és az engedélyező határozatot visszavonta súlyos érdeksérelemet okozott és ezzel a jogállamiságból fakadó jogbiztonság és a jogbiztonság szerves részének tekintendő tisztességes eljáráshoz való jog alkotmányos követelményével összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott.
A jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott a rendőrség azzal, hogy a jogszabályok tartalmával kapcsolatos tájékoztatási kötelezettségének nem tett eleget.

III)  Az engedélyt visszavonó határozat és az azt helybenhagyó II. fokú határozat vizsgálata

Ennél a két határozatnál azt vizsgáltam, hogy okozott-e a jogállamiságból fakadó jogbiztonság alkotmányos követelményével összefüggésben sérelmet az, hogy a panaszost jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogától a visszavonó határozattal, valamint az azt helyben hagyó II. fokú határozattal megfosztották.
A vizsgált esetben egy anyagi jogilag helytelen döntést - a panaszos engedélyt kapott a tevékenység végzésére, holott arra nem volt jogosult - egy eljárásjogi szabálysértéssel igyekezett az első fokú, valamint a II. fokú hatóság kiküszöbölni, azzal hogy vissszavonta a panaszos személy- és vagyonőri tevékenység folytatására jogosító engedélyét.  Mindkét határozat esetében az eljáró ügyintéző arra hivatkozva vonta vissza a határozatot, hogy a határozat visszavonására a közigazgatási szerv egy éven belül jogosult, ha jogszabályt sértett és ha a visszavonás jóhiszeműen szerzett, vagy gyakorolt jogot nem sért, valamint ha határozatot a felettes hatóság, vagy bíróság még nem vizsgálta felül.  Ez a jogszabályi hivatkozás akkor lenne elfogadható, ha panaszos rosszhiszemű lett volna.  A panaszosról azonban nem állítható az, hogy rosszhiszemű lett volna, hiszen az ügyintézőtől a tájékoztatási kötelezettség megsértése miatt nem kapta meg a szükséges felvilágosításokat az aláírandó nyilatkozat tartalmával kapcsolatban, az ügyintéző pedig az általa elkövetett jogszabálysértések következményeit nem háríthatja át az ügyfélre.
A fent leírtakra tekintettel megállapítom, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okozott ez a megoldás.
Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság megállapításához először a célhoz kötöttséget vizsgáltam.
Megállapítottam, hogy a vizsgált visszavonó határozat esetében az volt a cél, hogy az eljáró hatóság az általa elkövetett anyagi jogi jogszabálysértést kiküszöbölje, és ezt csak egy másik jogszabálysértéssel tudta kiküszöbölni.
Az arányosság megállapításánál abból indultam ki, hogy az anyagi jogi jogszabálysértést milyen más eszközzel lehetett volna kiküszöbölni.
Az ügyfél elvárhatja az államigazgatási szervtől, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog figyelembe vételével járjanak el, melynek szerves része az az Áe-ben megfogalmazott követelmény, hogy az eljárás nem sérthet jóhiszeműen szerzett illetve gyakorolt jogokat.  Vizsgálatom során megállapítottam, hogy az 1998. évi IV.tv. kizáró rendelkezései széles társadalmi érdeket szolgáló rendelkezések szemben a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával, erősebb érdeket szolgálnak.  Miután más eszköz nem állt rendelkezésre a hatóságnak, mint hogy visszavonja az engedélyt, ezért megállapítom, hogy nem okoz a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az a gyakorlat, melyben a hatóság a személy- és vagyonőri tevékenység végzésére jogosító engedélyt azért vonja vissza, mert az engedély megadásakor eljáró ügyintéző jogszabálysértése miatt csak utóbb észleli azt, hogy az engedély megadásának feltételei nem állnak fenn.

IV) Azon panasz vizsgálata miszerint a panaszos számára a megélhetése teljesen ellehetetlenült, mert a hatályos jogszabályok értelmében a korábbi vállalkozási tevékenységét a vállalkozási engedély visszaadásától számított  egy éven belül nem kezdheti újra

A vizsgálatom során megállapítottam, hogy ezen panasz nyilvánvalóan alaptalan.
A nyilvánvalóan alaptalanság megállapítására azért jutottam, mert megállapítottam, hogy nincs olyan jogszabályi rendelkezés, mely tiltaná, a korábbi vállalkozási engedély egy éven belül történő újbóli kiváltását.
Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. tv. 1999. évben hatályos rendelkezései alapján nem lehetett egyéni vállalkozói engedélyt kiváltani abban az esetben, ha a kérelmezőnek bármilyen jellegű köztartozása ( adó-, vám-, társadalombiztosítási tartozás) van a tartozás kiegyenlítéséig, vagy a kérelmezőt valamely foglalkozástól jogerősen eltiltották - az ítélet hatálya alatt, gazdasági-, vagyon elleni, vagy közélet tisztaságát sértő bűncselekmény miatt jogerősen végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték, egyéb szándékos bűncselekmény miatt egy évet meghaladó, végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték, aki egyéb jogszabályban megfogalmazott tevékenységre előírt foglalkoztatási tilalom alá esik, vagy gazdasági társaság korlátlanul felelős tagja.  (Az előző rendelkezés a kizáró okok kimerítő felsorolását adja.) Amennyiben a panaszos egyik kizáró rendelkezés hatálya alá sem esik, akkor semmi akadálya annak, hogy a korábban végzett szobafestő, burkoló, kőműves munkálatokra egyéni vállalkozási engedélyt kiváltsa.
A nyilvánvaló alaptalanság két esetét, a jogi és ténybeli alaptalanságot az I. pontban már kifejtettem ezért ennek kifejtésébe ennél a pontnál nem bocsátkozom.

V) Ezen pontban azt a kérdést vizsgáltam, hogy okoz-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet a vállalkozás szabadságához való joggal összefüggésben az, hogy a bűnügyi nyilvántartásban a Btk szerinti mentesülés (Btk. 100. §) után még meghatározott ideig szereplő állampolgárok bizonyos tevékenységeket nem folytathatnak addig az ideig, amíg a bűnügyi nyilvántartásban szerepelnek.
Az Alkotmánybíróság az 54/1993. (X.13.) AB határozatában kifejtette, hogy a vállalkozás joga - mint a foglalkozás szabad megválasztásához való alkotmányos alapjog egyik aspektusa, annak egyik különös szintjén történő megfogalmazása - azt jelenti, hogy az állam bárkinek biztosítja a vállalkozás, azaz a gazdasági életben történő tevékenység folytatását.  Ezen alapjog az állam által megteremtett közgazdasági feltételrendszerbe történő bekapcsolódás lehetőségét jelenti, amely adott esetben többféle, egymástól eltérő feltételek, korlátozások lehetőségét is magában foglalhatja.  A vállalkozás jogától különböző kérdés az, hogy a vállalkozó milyen közgazdasági feltételrendszerbe lép be.   E feltételrendszerrel kapcsolatosan különösen az alkotmányossági követelmény, hogy az megfeleljen a piacgazdaság Alkotmányban rögzített feltételeinek valamint, hogy ne legyen diszkriminatív.
Ennélfogva a vállalkozáshoz való jog nem korlátlan jogot jelent, azaz senkinek sincs abszolút joga egy meghatározott foglalkozás gyakorlásához, illetőleg valamely foglalkozásnak az általa kiválasztott vállalkozási formában történő gyakorlásához.
Az Alkotmánybíróság a 21/1994. IV.16.) sz AB határozatában a következőképpen fogalmazott: „Az Alkotmánybíróság a munkához ( foglalkozáshoz ) való joggal ( Alk. 70/B. § (1)) kapcsolatosan korábbi határozatában rámutatott, hogy az olyan alapjog, amely a szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül az állami beavatkozások és korlátozások ellen.  E korlátozások alkotmányossága pedig eltérően minősítendő aszerint, hogy a foglalkozás gyakorlását, vagy annak szabad megválasztását korlátozza-e az állam, s ez utóbbin belül is különbözik a megítélés az adott foglalkozásba való bekerülés szubjektív, illetve objektív korlátokhoz kötésének megfelelően.
A munkához való jog legsúlyosabb korlátozását jelenti azonban, ha az állam teljesen lehetetlenné teszi valamely tevékenység folytatását.  A foglalkozás gyakorlásának korlátai szakmai és célszerűségi szempontból indokoltak, így alapjogi problémát csak határesetekben okoznak."
A fent hivatkozott alkotmánybírósági ítéletek alapján megállapítottam, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz a vállalkozáshoz való joggal összefüggésben az a korlátozás, amely szerint a bűnügyi nyilvántartásban való szereplés ideje alatt  személy- és vagyonőri tevékenység nem folytatható.
A sérelem megállapításra azért került sor, mert ezzel a jogi szabályozással az állam bizonyos tevékenységek gyakorlását meghatározott ideig korlátozza.
Az országgyűlési biztos alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot akkor állapít meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn.
Alkotmányos visszásságot okoz a korlátozás akkor, ha egyáltalán nem korlátozható abszolút jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint.  A visszásság fennálltának megállapításához az abszolút jogok, illetve a feltétlenül érvényesülni rendelt tilalmak körén kívül eső alkotmányos rendelkezéseknél az országgyűlési biztos vizsgálja, hogy a sérelem okozása célhoz kötött-e és ha igen akkor arányos-e az elérni kívánt céllal.
Az arányosság szempontjából az országgyűlési biztos azt vizsgálja, hogy amennyiben több eszköz állt rendelkezésre a sérelem elkerülése érdekében, akkor az eszközök közül az eljáró hatóság azt az eszközt választotta-e, mely a legkisebb sérelmet okozza, ugyanakkor még a kívánt cél elérésre is alkalmas.
A vizsgálat során az 1998. évi IV. tv. indokolását is figyelembe véve megállapítottam, hogy a korlátozás a következők miatt célhoz kötöttnek minősíthető:
A személy- és vagyonőrökre az állampolgárok személyük, testi épségük, vagyonuk, titkaik megőrzését bízzák, így közérdek, hogy ezt a tevékenységet csak - a jogszabályi előírásoknak megfelelően -, megbízható személyek lássák el, illetve  e tevékenységek területén meghatározott ideig ne szerezzenek pozíciókat olyan személyek, akik bűncselekmény elkövetése révén éppen azzal a társadalmi és jogi normarendszerrel kerültek egyszer szembe, amelynek védelmét tervezett vállalkozásukkal biztosítaniuk kellene, valamint hogy ezen szakmákat ne vonja ellenőrzése alá a szervezett bűnözés.
Alapvető kriminálpolitikai érdek fűződik ahhoz, hogy az ilyen szolgáltatásokat rendező jogszabályok olyan különös garanciákat is tartalmazzanak, amelynek megléte minimálisra csökkenti a megbízó kiszolgáltatottságából eredő tényezőket.  Ezt a célt többek között a speciális előéleti követelmények útján lehet biztosítani.
A bűnügyi nyilvántartásban való szereplés, az adott foglalkozásból való kizárási feltétele nem tekinthető cél nélkülinek, ha figyelembe vesszük a személy és vagyonőri tevékenység fent leírt követelményeit.
Bizonyos, az adott szakma jellegéhez szorosan kapcsolódó szintű végzettség, gyakorlat, vagy erkölcsi feddhetetlenség szükséges feltétele lehet egy foglalkozási ágba kerülésnek.  E szubjektív ( belső, személyes tulajdonságoktól függő) feltételek teljesítése azonban elvileg mindenki számára nyitva áll és indokolt esetben az állam szigoríthatja valamely foglalkozásba kerülés feltételeit. A szigorított feltételek teljesítésének lehetősége elvileg mindenki számára nyitva kell hogy álljon.  Ezek a foglalkozási korlátok jórészt szakmai és célszerűségi szempontból indokoltak, így alapjogi problémát- több alkotmánybírósági határozat is megállapította -  csak határesetekben okoznak
A célhoz kötöttség vizsgálata után az utolsó lépés mindig annak megállapítása, hogy a célhoz kötött korlátozás arányosnak tekinthető-e az elérni kívánt céllal összefüggésben.
A továbbiakban azt vizsgáltam, hogy az állampolgárnak a vállalkozáshoz való alkotmányos jogának sérelme, arányban áll-e a vizsgált joggyakorlat mögött meghúzódó céllal.
Ehhez vizsgáltam, hogy volt-e a jogalkotónak más eszköze az általa kitűzött jogpolitikai célt elérni.
Az arányosság kérdésének eldöntésénél a jogalkotónak a kitűzött jogpolitikai célját vetettem össze az alkotmányos jogot sértő eszközzel.  A más eszköz létének meghatározásánál pedig abból indultam ki, hogy a Btk szerinti hátrányos jogkövetkezmény alóli mentesülés rövidebb időtartama, mint kisebb sérelem, nem jöhet számításba, mert eltérő célt szolgál, mint a feddhetetlenség intézménye.
A büntetőjogon kívüli hátrányos jogkövetkezmények két csoportja a büntetett előélethez, vagy ezen belül valamilyen elítéléshez fűződnek.  A büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alóli mentesülés azt a célt szolgálja, hogy az elkövető érdekeit és jogait védje, külső, harmadik személyekkel szemben.  A feddhetetlenség intézménye ezzel ellenkező célt szolgál, mert a volt elkövetőt tartják távol meghatározott ideig, bizonyos, a társadalom kiemelt érdekeit szolgáló tevékenységek végzésétől.
Ezért megállapítom, hogy nem okoz a vállalkozáshoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot az a jogszabályi rendelkezés, mely bizonyos, jogszabályban meghatározott tevékenységek folyatását ahhoz a feltételhez köti, hogy a vállalkozó ne szerepeljen a bűnügyi nyilvántartásban.

VI.) Hivatalból terjesztettem ki a vizsgálatot arra, hogy okoz-e a jogállamiság szerves részének tekintendő jogbiztonság alkotmányos követelményével összefüggő sérelmet az a tény, hogy a panaszossal szemben egy a bűncselekmény elkövetésekor még hatályban nem lévő jogszabály alapján elítéléshez fűződő hátrányos jogkövetkezményt alkalmaz.
Az Alkotmánybíróság már számos határozatában foglalkozott a jogállamiság elve illetve a jogbiztonság követelménye tartalmi kibontásával.  11/1991. (III. 29.) AB határozatban az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a szerzett jogok megvonása sérti a jogállamisághoz szervesen kapcsolódó jogbiztonság elvét. A 32/1991. (VI.6.) AB határozatában kifejtette, hogy a jogbiztonság a jog  viszonylagos stabilitását jelenti, amely azonban nem abszolút. Az Alkotmánybíróság az 57/1991. (XI.8) AB határozatban a következőket fejtette ki: "Egy jogállamban törvényhozó akaratát tiszteletben kell tartani."  Az Alkotmánybíróság határozataiból kiolvashatóan a jogbiztonság követelménye lényegében a kiszámíthatóságra és az előreláthatóságra vonatkozó elvárás.
A vizsgálat szempontjából fontos kifejteni a "nulla poena sine lege" elv jelentését is.  Ez az elv azt jelenti, hogy senkivel szemben nem lehet alkalmazni olyan büntetést, mely a cselekmény elkövetésekor jogszabályban nem volt meghatározva.
Ezen elv kiterjesztését a feddhetetlenség intézményére azért tartottam elfogadhatónak, mert a bűnügyi nyilvántartásban való szerepléshez fűződő hátrányos jogkövetkezmény a   "foglalkozástól való eltiltás" büntetőjogi büntetéssel erős hasonlóságot mutat.
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményéből, vagyis a kiszámíthatóságra és megismerhetőségre vonatkozó igényből levezethető az, hogy ugyanolyan erős érdek fűződik a hátrányos jogkövetkezmény kiszámíthatóságához és előre megismerhetőségéhez, mint a büntetőjogi büntetések kiszámíthatóságához.
Az Alkotmányban biztosított jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggő alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem azért állapítható meg, mert az adott esetben a panaszos nem számolhatott a bűncselekmény elkövetésekor azzal, hogy a bűncselekmény elkövetésének a későbbiekben olyan nem büntetőjogi következménye is lehet, hogy a személy- és vagyonőri tevékenységet a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alóli mentesülés után egy meghatározott ideig még  nem gyakorolhatja.
A visszásság megállapításához először itt is a célhoz kötöttség megállapításának van jelentősége.
Az a jogalkotói megfontolás, hogy a korlátozó rendelkezések alkalmazását rendeli el azon személyek esetében is, akik bűncselekményt a törvény hatálybalépése előtt követték el, azt a célt szolgálja, hogy ne álljon elő olyan helyzet a bűncselekményt elkövetők között, hogy azokra az elkövetőkre, akik a törvény hatálybalépése előtt követték el a bűncselekményt, nem vonatkozik a korlátozó rendelkezés, míg akik a bűncselekményt a törvény hatálybalépése után követték el, azok a korlátozó rendelkezések hatálya alá esnek.  A végső jogpolitikai cél azonban nem a bűncselekmény elkövetőinek egységes kezelése, hanem a személy- és vagyonőri szolgáltatás majdani igénybevevőinek azonos szintű védelme.
A célhoz kötöttség megállapítása után az arányosság vizsgálatára kerül sor.
Arányosnak tekinthető egy korlátozás akkor, ha az elérendő cél más módon és kisebb sérelem okozásával nem elérhető. 
Ha a jogalkotónak nem volt más eszköze arra, hogy a jogpoltikai célt elérje akkor nem tekinthető aránytalannak az rendelkezés, hogy nem a jövőre nézve rendeli alkalmazandónak a fent említett követelményt, hanem azokra vonatkozóan is alkalmazni rendeli a korlátozásokat, akik a jogszabály hatálybalépése előtt követtek el bűncselekményt.  A vizsgálat során megállapítottam, hogy a szolgáltatás igénybevevőinek védelme más eszközzel nem biztosítható, csak a szolgáltatást nyújtók körének azonos kritériumok szerinti elbírálásával.
Ezért megállapítom, hogy az Alkotmányban biztosított jogállamiságból fakadó jogbiztonság alkotmányos követelményével összefüggésben nem okoz alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot, az hogy a törvény hatályba lépése előtt elkövetett bűncselekmények elkövetőire is alkalmazni rendeli a jogalkotó azt a rendelkezést, hogy bűnügyi nyilvántartásban való szereplésig személy- és vagyonőri tevékenység nem folytatható, mert a szolgáltatás igénybevevőinek védelme más eszközzel nem biztosítható, csak a személy- és vagyonőri szolgáltatást nyújtók körének azonos kritériumok szerinti elbírálásával.

Ajánlás

1) Élve az Obtv 20. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömmel felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy gondoskodjon arról, - az ország egész területén egységesen - hogy a személy- és vagyonvédelmi tevékenység engedélyezése során az 1998. évi IV. tv-ben foglalt nyilatkozat ne csak a paragrafusokat tartalmazza, hanem azok tartalmát is, amelyre vonatkozóan a nyilatkozatot a kérelmezőkkel kitöltetik, beleértve a 1979. évi. 5. tvr azon rendelkezéseit is, amely a bűnügyi nyilvántartásban való szereplés idejére vonatkoznak.
2)  Az Obtv 20. § (1) bekezdésben foglalt jogkörömmel élve felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel a budapesti rendőrfőkapitányt arra, hogy indítson olyan eljárást, mely alkalmas arra, hogy megállapítsák a panaszosnak okozott kárt - az általa igazolt költségeket figyelembe véve -, és elégítse ki a panaszos erre irányuló követelését.  Kérem továbbá, hogy az okozott kár kielégítését célzó eljárás eredményéről tájékoztasson. 

Budapest, 2000. május 8.

Dr. Polt Péter