OBH 3080/1999., OBH 5488/1999., OBH 5676/1999.,
OBH 758/2000., OBH 2012/2000., OBH 2200/2000., OBH 2782/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
a Szeged-Nagyfa Büntetés-végrehajtási Intézet vizsgálatáról

Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Szeged-Nagyfa Büntetés-végrehajtási Intézetből 1999. és 2000. évben több panasz érkezett hivatalunkba. 
	- Voltak olyan panaszosok, akik kifogásolták az intézetben folyó egészségügyi-orvosi-gyógyszer ellátását (pl. az intézetben 1998. június 1-jén meghalt fogvatartott haláláért az egyik panaszos az orvosi ellátást okolta), mások az élelem minőségét, vagy az egy napra eső élelmezési norma mennyiségét, a vegetáriánus étrend mellőzését, a vitamin hiányos élelmezést (OBH 3080/1999., OBH 2012/2000., 2200/2000., 5531/2000.). A szóban forgó panasz előterjesztőjének egyike találmánya bv. intézeti támogatásának elutasítását, feddés fenyítésben részesítését sérelmezte (OBH 3080/1999.). Másik panaszos kifogásolta, hogy nem tették lehetővé letéti pénzéből TV vásárlását, továbbá mintegy egy éven át nem készítettek új házi rendet. Elfogadhatatlannak ítélte meg továbbá, hogy az intézet parancsnoka megszüntette, hogy látogatáskor a hozzátartozó befizessen az elítélt letéti pénzéhez max. 5 ezer forintot. Ehelyett a hozzátartozó postán küldhet pénzt az elitéltnek (OBH 2200/2000.).
	- Egy névtelen beadványban azt sérelmezték, hogy az intézet parancsnoka nem alkalmazza az enyhébb végrehajtási szabályokat, a havi eltávozások számát kettőről egyre csökkentette, békaügetésben közlekedtette a fogvatartottakat, elzárást helyezett kilátásba azzal a fogvatartottal szemben, aki reggel nem borotválkozik és nem tisztítja meg a cipőjét, a fogvatartottakat egész nap zárva tartja, TV-t csak 21.00 óráig nézhetik, eltávozásról való visszaérkezéskor nem vihetnek magukkal semmit az intézetbe (OBH 5488/1999.).
	- Az intézetben elhelyezett egyik elítélt édesanyja kifogásolta, hogy fiát áthelyezték a lakóhelyéhez közelebb eső IMEI-ből a sokkal távolabb lévő nagyfai intézetbe. Szerinte az áthelyezést nem indokolta fia betegsége (OBH 5676/1999.).
	- Voltak olyan panaszosok is, akik sérelmezték büntetés-félbeszakítási kérelmük elutasítását (OBH 785/2000., OBH 2012/2000., OBH 2782/2000). Ezen panasz egyik előterjesztője kifogásolta továbbá, hogy kérelme elbírálásáról több hónap után tájékoztatták (OBH 785/2000.), a másik pedig azt, hogy egészségi állapotáról ellentmondásos tájékoztatást kapott testvére, valamint, hogy az intézet körletfelügyelői felülbírálták az állandó fekvésre vonatkozó orvosi engedélyét (OBH 2012/2000.).
	A panaszok alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, az élethez és az emberi méltósághoz, az egészséges környezethez, a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez, kérelem, panasz előterjesztéshez, szociális biztonsághoz, tulajdonhoz való jog sérelmének, végül a kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás és büntetés, valamint a diszkrimináció tilalma sérelmének gyanúja. Ezért átfogó vizsgálatot rendeltem el, amit kiterjesztettem a Szeged-Nagyfa BV Intézetben dolgozó személyi állomány munkakörülményeinek alkotmányos emberi jogainak ellenőrzésére is.
	Eljárásom során munkatársaim helyszíni vizsgálatot végeztek, felülvizsgálatra kértem a legfőbb ügyészt és a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, végül tájékoztatást kértem a nagyfai bv. intézet parancsnokától is.

Érintett alkotmányos jogok
Az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).
A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.). 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2 .§ /1/ bek.)
Kérelem, panasz előterjesztéshez való jog (Alk. 64. §).
Szociális biztonsághoz való jog (Alk. 70/E. §. /1/ bek.).
Az egészséges környezethez való jog (Alk. 18. §).
Diszkrimináció tilalma (Alk. 70/A. §).
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
Kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás és büntetés tilalma (Alk. 54. § /2/ bek.).

A helyszíni ellenőrzést végezték 
- dr. Csóré Erika főosztályvezető, a helyszíni vizsgálat vezetője
- dr. Romasz Anikó jogi referens,
- dr. Fogarassy Edit jogi referens.

A helyszíni vizsgálat ideje
2000. november 2.

Alkalmazott jogszabályok
Az alkalmazott jogszabályokat a jelentés melléklete tartalmazza.

A helyszíni ellenőrzés módszere
	A vizsgálat magába foglalta az intézet helyszíni bejárását, az ellátás tárgyi feltételeinek szúrópróbaszerű ellenőrzését, dokumentumok elemzését és interjúk készítését. A helyszíni vizsgálatról - a vizsgálatot megelőző napon - a vizsgálatot vezető főosztályvezető telefonon tájékoztatta a Nagyfai Bv. Intézet parancsnokát. Erre azért volt szükséges, mivel olyan elemei is voltak az ellenőrzésnek, melyeket a megszabott határidő alatt nem lehetett volna megalapozottan végrehajtani, ha távol van a parancsnok, a személyzeti vezető, az igazgatási osztályvezető. Természetesen a tájékoztatás nem tartalmazta a panaszosok nevét és a panaszuk tartalmát.

A vizsgálat megállapításai

I.

1.	Az intézmény általános jellemzői
	A Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézet szabadság elvonással járó büntetéseket, elzárást, idegenrendészeti őrizetet végrehajtó intézmény. Működését 1990-ben kezdte meg. Alaptevékenysége: az előzetes letartóztatással, a felnőtt korú férfi elítéltek fegyház, börtön és fogház fokozatú szabadságvesztésével, az egészségügyi utókezelésre szoruló fogvatartottak ellátásával és a külföldi, illetve hontalan idegenrendészeti őrizetes férfiak elhelyezésével összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása.
	Az intézetben az utókezelésre szoruló fogvatartottak büntetésének végrehajtását állandó orvosi felügyelet, rehabilitációs utókezelés mellett - kórházként működő - Krónikus Utókezelő Részlegen végzik.
	Az intézetben elhelyezhető fogvatartotti létszám 420. A vizsgálat időpontjában 616 fogvatartott volt az intézetben, ami mintegy 147 %-os telítettséget jelentett. A fogvatartottak közül 263 személy végzett rendszeres munkát, tehát kevesebb, mint a létszám fele. 
	Az idegenrendészeti osztályon 78 külföldi elhelyezésére van lehetőség. Az ellenőrzéskor 27 személyt tartottak idegenrendészeti őrizetben.
	A Krónikus Utókezelő Részleg 80 ágyas, melyből 20 ágy intenzív beteg ellátásra alkalmas. A kórházi részlegben a vizsgálatkor 72 fogvatartottat gyógykezeltek.
	Az intézmény épületeiben 1990 előtt alkoholelvonó tevékenységet folytattak. A  váltáskor - a technikai védelmi követelményeknek való megfelelés érdekében - csak minimális átalakítás volt. Az épületek jellege, a lakószobák (zárkák) ajtószerkezete a mai napig a korábbi funkciónak felelnek meg. A fogvatartottak elhelyezésére szolgáló körletépületek legszembetűnőbb jellemzője, hogy a lakóegységeket - melyek 4-12 személy elhelyezésére alkalmasak - nem alakították át zárkákká. A lakóegységek ajtói a régi beltéri préselt ajtók. Az elhelyezési körletekhez közös vizesblokk tartozik, ezért a szobák ajtóit nem zárják, még éjszaka sem. Ilyen körülmények között a fogvatartottak fokozat (fegyház, börtön, fogház) szerinti elkülönítésére nincs lehetőség. A fogvatartottak - zárástól nyitásig - szabadon mozognak. Ráccsal csak egy-egy folyosórészt választottak le. Lezárták például az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá tartozó fogvatartottak elhelyezésére szolgáló folyosórészt.
	Az intézményben a fogvatartottak elhelyezésére három alegységet alakítottak ki. Az egyik épületben tartózkodnak a mindhárom végrehajtási fokozatú, szabadságvesztés büntetésüket töltő fogvatartottak. Ez az I-es jelzésű elhelyezési épület. A másikban - a II-es jelzésű elhelyezési épületben - az egészségügyi körlet működik. A harmadikban az idegenrendészeti őrizetesek vannak.
	Az I-es elhelyezési épület földszintjén csak az egyik folyosón van fürdőhelyiség, melyben 12 zuhanykabint alakítottak ki. Ezek közül a vizsgálat időpontjában csak 4 működött. Zuhanyrózsa egyetlen tusolón sem volt. A fürdőhelyiségnek nincs szellőzése. Ezért az ablakok, ajtók, ajtótokok elrohadtak, a helyiségben lévő fém felszerelési tárgyak elrozsdásodtak. A szerelvények szivárognak, a falak nedvesek. A fürdőhelyiség elektromos hálózata veszélyes. Ugyanez az általános állapot jellemző az épület emeletén lévő fürdőhelyiségre is.
	A II-es elhelyezési épület földszintjének rövid folyosóján 4, hosszú folyosóján 12  zuhanykabint rendszeresítettek a fürdőhelyiségekben. Ezekben az automata csapok és a lefolyók használhatatlanok. A nyílászárók elkorhadtak, a fém felületek rozsdásak, a falak szintén nedvesek. Ugyanezen állapot tapasztalható az épület emeletén fenntartott fürdőhelyiségekben.
	Az I-es és a II-es elhelyezési épület külső falazata egyes helyeken átnedvesedett, a falak külső és belső részén a vakolat pereg. Ebből adódóan a körletek lelakottak, lepusztultak, a belső falakon a csempék többsége hiányzik, láthatóan csak a legszükségesebb javításokat - az intézet parancsnokának tájékoztatása szerint csak a falak festését, ezt azonban szükség szerint, évente akár többször is - végezték el. Az elhelyezési épületek, különösen a kórház villamos hálózata és szerelvényei - az intézményben 1999. október 1. és november 30. között elvégzett villamossági, tűzvédelmi, érintésvédelmi, szabványossági és villámvédelmi vizsgálatok eredménye szerint - nem felelnek meg a szabványnak.
	A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet (továbbiakban: IM rendelet) 3. számú mellékelte felsorolja az elhelyezési épületek lakóhelyiségeinek felszerelési és berendezési tárgyait. Ez az intézményben nem érvényesül  maradéktalanul, egyedül a fekhely felel meg az előírásoknak. A lakóhelyiségek nyílászáró szerkezetein a mázolás lekopott, egyes ablakok nem nyithatók és nem zárhatók, több ablakról az ablakszárny is hiányzott.
	A Krónikus Utókezelő Kórházi Részlegben - a befogadható 80 személyre - 3 zuhanykabin, 7 WC és 6 pissoir van. Ezen kívül van egy fürdőszoba káddal, tusolóval és WC-vel, de ezt a helyiséget általában nem használják, mivel az alatta lévő gyógyszertár a használat miatt beázik. A kórházi részlegben helyezték el az intézet bűnügyi nyilvántartóját. Ezen helyiség felett található beteg elkülönítőhöz tartozó fürdőhelyiség használatát is megszüntették, mivel a rossz szigetelés miatt ez a helyiség is átázik Ez pedig a nyilvántartóban elhelyezett számítógépek és iratok megsemmisüléséhez vezethet. Az épületben egyes ajtókon nincs kilincs, mások deformáltak, nem zárhatók. A tálalóban lévő ablak kerettel együtt mozog.
	Az intézmény vízhálózatából folyó vizet az ÁNTSZ 1999 augusztusában emberi fogyasztásra alkalmatlannak minősítette. Azóta a fogvatartottak - természetesen az intézmény személyi állománya is - a körletépületek előtt álló lajtoskocsiból vehetnek igény szerinti mennyiségben - naponként akár többször is - ivóvizet. A lefolyó- és csatornarendszer leromlott, gyakori a lefolyók dugulása. Vizsgálatunk időpontjában folyt az intézmény teljes közműhálózatának feltérképezése annak érdekében, hogy a felújítási munkálatokat tervezni tudják.
	A fogvatartott konyha és étkező penészes, levegője dohos, a falak belső vakolata pereg, nem felel meg a kultúrált étkeztetés feltételeinek. A konyhát és étkezőt összekötő, eredetileg nyitott, most tetővel ellátott terület tetőszerkezete elavult, hiányos, beázik. A konyha felszerelése nem kielégítő. A parancsnok tájékoztatása szerint esetenként az étlapról törölni kell ételeket, mert azt nem tudják a meglévő konyhafelszerelési eszközökkel elkészíteni. 
	Az intézmény fűtés rendszere korszerűtlen. A radiátorok rozsdásak, fennáll annak veszélye, hogy kilyukadnak. Szinte valamennyi körletben a WC-k hibásak, dugulás miatt használhatatlanok.
	Az idegenrendészeti körlet épületeinek állapota hasonló az I-es és a II-es elhelyezési épületekéhez, vagyis műszaki állapotuk szemmel láthatóan elavult. A külső falak bizonyos helyeken nedvesek, a vakolat itt is kívül-belül pereg. Ebben a körletben a fűtés több helyen nem működik, fel sem melegszik a radiátor.
	Az épületkomplexumot egy soros kerítés veszi körül. Ez nem alkalmas a fogvatartottak biztonságos őrzésére.  A létesítmény területén négy őrtorony van, de egyidőben csak kettőben van őrzés.

	Előzőek alapján a következő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokat állapítottam meg:

1.	A Nagyfai Bv. Intézet I-es, II-es elhelyezési épületekben, valamint az idegenrendészeti körlet egyes helyiségeiben elhelyezett, továbbá a konyhában és az étkezőben tartózkodó fogvatartottaknak és az ott szolgálatot teljesítő testületi tagoknak az egészséges környezethez, továbbá a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát sérti az épületrészek vizesedése, penészesedése, emberi tartózkodásra való alkalmatlansága, alapvető higiénés követelmények biztosításának hiánya.
	Az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot az épületekben szolgálati feladatot ellátó bv. dolgozók sérelmére az okozza, hogy az intézetben nem teljesül a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 67. §-ban rögzített azon feladat, ami így szól: "A szolgálati viszony keretében a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró köteles: a) a hivatásos állomány tagja ... részére az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeit biztosítani;..." A törvénynek ezt a rendelkezését kiegészíti a fegyveres szervek hivatásos, közalkalmazotti és köztisztviselői állományának munkaköri egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságáról, a szolgálat-, illetve keresőképtelenség megállapításáról, valamint a belügyi egészségügyi szolgálat igénybevételéről szóló 21/2000. (VIII. 23.) BM-IM-TNM együttes rendelet 3. § (1) bekezdés a) pontja, mely szerint: " (1) A fegyveres szervek vezetői (parancsnokai) a Hszt. 67. § a) pontjában meghatározott kötelezettségeik teljesítése során: a) biztosítják beosztottaik számára a szolgálatellátás és a munkavégzés során az egészséget nem veszélyeztető, biztonságos munkavégzés feltételeit; ..."  Az intézetben a parancsnokon kívül álló, objektív okok - az anyagi fedezet hiánya - miatt ez nincs biztosítva.
	A fogvatartottak alkotmányos jogaival összefüggő visszásságot az idézi elő, hogy az intézet fogvatartottak elhelyezésére szolgáló épületrészeiben nem valósul meg az elítéltnek a büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr. 36. § (1) bekezdése szerinti joga. Ez a jogszabályhely kimondja ugyanis, hogy "Az elítélt jogosult: a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre,..."

2.	A villamossági, a tűzvédelmi, az érintésvédelmi, a szabványossági és villámvédelmi hiányosságok, valamint az emberi fogyasztásra alkalmatlan víz valamennyi elhelyezési épületben közvetlenül veszélyeztetik az elítéltek és az épületben dolgozó bv. állomány élethez és a legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jogát.

3.	Az elhelyezési épületek fürdőhelyiségeinek elektromos hálózata veszélyes és ez közvetlenül veszélyezteti a helyiségeket használó fogvatartottak élethez és emberi méltósághoz, valamint az egészséges környezethez és a legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jogát.

4.	Az elhelyezési épületek lakóhelyiségeinek jogszabály által kötelezően előírt felszerelési és berendezési tárgyainak előbbiekben részletezett hiányosságai miatt az intézetben nem érvényesül maradéktalanul a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, továbbá sérül a fogvatartottak egészséges környezethez való alkotmányos joga.

5.	A kórházi részleg első emeletén található betegelkülönítő helyiséghez tartozó fürdőszoba - rossz műszaki állapota miatti - bezárása csorbítja annak a beteg fogvatartottnak a legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez, valamint az egészséges környezethez való jogát, akit betegségére tekintettel ide helyeznek.

	A feltárt alkotmányos visszásságok mielőbbi megszüntetése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom
	- az igazságügyi miniszternek, hogy irányítási és felügyeleti jogkörében állapítsa meg a Nagyfai Bv. Intézet I-es, II-es elhelyezési épületeinek és idegenrendészeti körlete egyes helyiségeinek büntetés-végrehajtási, továbbá ezzel összefüggő bármilyen célra való alkalmatlanságát. Gondoskodjon a szóban forgó épületek haladéktalan felújításáról úgy, hogy az ott szolgálatot teljesítő bv. dolgozók, valamint ott elhelyezett, illetve tartózkodó fogvatartottak élethez, testi és lelki egészséghez, valamint az egészséges környezethez való minimális jogai érvényesülhessenek,
	- a BV országos parancsnokának, hogy irányítási jogkörében függessze fel a Nagyfai Bv. Intézet meglévő fürdőhelyiségeinek a teljes felújításig való használatát. Gondoskodjon arról, hogy a fogvatartottak fürdési lehetősége megfeleljen az élethez és az emberi méltósághoz, továbbá a lehető legmagasabb testi és lelki egészséghez, végül az egészséges környezethez való jog követelményeinek,
	- a BV országos parancsnokának, hogy intézkedjen a lakóegységek hiányzó felszerelési és berendezési tárgyainak pótlásáról, valamint a kórházi részleg betegelkülönítő helyiségéhez tartozó fürdőszoba biztonságos használatáról.
	
	Az emberi fogyasztásra alkalmatlan ivóvíz hiánya miatt - az alkotmányos visszásság megállapítása ellenére - ajánlást nem teszek, mivel lajtoskocsikban megfelelő ivóvíz áll a fogvatartottak rendelkezésére, továbbá mert vizsgálatom időpontjában -  felújítási célzattal -már folyamatban volt a teljes közműhálózat felmérése.

2.	A fogvatartottak ellátása, foglalkoztatása
	Az intézetben a fogvatartottak orvosi ellátása jó. A kórház - eltekintve az épület műszaki állapotától - jól felszerelt, saját laborral, röntgengéppel, ultrahang készülékkel, fogorvosi rendelővel, egy speciális, rákbetegség - sőt kábítószer-fogyasztás - kimutatására alkalmas berendezéssel rendelkezik. Ezekre figyelemmel a betegség miatti büntetés-félbeszakítás lehetőségével csak kivételesen élnek. Amennyiben az elítélt gyógykezelését mégsem tudják helyben, vagy a tököli központi kórházban elvégezni, akkor - természetesen megfelelő őrzéssel - civil kórházba helyezik a rászoruló fogvatartottat. 
	A fogvatartott már a befogadáskor orvosi vizsgálaton esik át. Teljes körű szűrésen vesz részt az a fogvatartott, akit nem más büntetés-végrehajtási intézményből szállítottak ide (ez kb. a fogvatartottak 3 %-a), vagy ha régiek az alapleletei. A kórházi részleg vezető orvosa arról tájékoztatott, hogy mindenre kiterjedő egészségügyi kórlapot készítenek a fogvatartottakról. Ezeket az adatokat a biztonsági felügyelők nem ismerik meg, hiszen a fogvatartottnak is joga van ahhoz, hogy hozzájárulása nélkül egészségi állapotáról senki ne szerezzen tudomást.
	Az intézmény gyógyszerkerete 2000-ben 13 millió forint. A parancsnok tájékoztatása szerint amennyiben ez az összeg év vége előtt elfogy, belső átcsoportosítással biztosítják a gyógyszerekre a fedezetet.
	Az intézményben főállású gyógyszerész dolgozik, aki folyamatosan figyelemmel kíséri a gyógyszerek és a gyógyhatású készítmények szavatossági idejét. Ha valamely készítmény felhasználhatósági ideje lejár, úgy azt - a vonatkozó jogszabályi előírásoknak megfelelően - jelzi a megyei főgyógyszerésznek és neki átadja. A parancsnok kiemelte, hogy karitatív szervezetektől soha nem fogadtak el gyógyszer adományt, mert ezeknek származási helye, illetve szavatossági ideje sokszor bizonytalan.
	A kórházi részlegen elhelyezett fogvatartottak számára a gyógyszereket nővéri felügyelet mellett osztják ki. A fogvatartott mindig csak az egyszeri gyógyszer adagot kapja meg. Az intézmény kórházon kívüli részlegeiben a gyógyszereket az étkezésekkor, ápolói felügyelet mellett kapják meg a fogvatartottak. A gyógyszerek bevételét minden esetben ellenőrzik. A parancsnok alkalomszerűen külön ellenőrzi, hogy a beteglapra kiírt gyógyszert és a kezelő lapon bejegyzett/előírt kezelést a fogvatartott megkapta-e, illetve ezekről írásos feljegyzés készült-e. Visszaélést, mulasztást még nem tapasztalt.
	A fogvatartott részére - a por alakú készítmény kivételével, tipikusan pezsgőtabletta formájában - hozzátartozója is küldhet csomagban vitaminkészítményt.
	A Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben a fogvatartottak egy főre és egy napra jutó élelmezési normaösszege 232 forint. Ez az összeg - a különféle pótlékokkal - 270 forint/fő-ig változhat. Az intézményben naponta többféle menüt készítenek. Van normál, vegetáriánus, arab, diétás, továbbá külön cukor- és külön vesebetegnek járó menü. Figyelembe veszi az intézmény vezetése a nehéz fizikai munkát végzők kalóriaszint igényét is. Az étlapok tartalmazzák az élelem mennyiségét darab és dekagramm megjelöléssel. Sőt, nevesítik rajta a pótlékot is, amit az a fogvatartott kérhet, akinek a kapott ételmennyiség nem volt elég. Az étlapokat aláírásával ellenjegyzi az intézet parancsnoka, a gazdasági vezető, az élelmezés vezető és az orvos. Az étlapokat a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet mellékletében meghatározott kalória mennyiségek figyelembevételével állítják össze. Az intézmény területén működtetett kertészetből a szezonális zöldség- és gyümölcsfélékkel ugyancsak rendszeresen pótolják a fogvatartottak élelmiszeradagját. A parancsnok elmondása szerint egész nyáron kaptak a fogvatartottak paradicsomot, paprikát. Ezen kívül a kórházi részlegben elhelyezett fogvatartottaknak rendszeresen vásárolnak a szomszédos tejgazdaságtól friss tehén tejet. Az intézet rendelkezik sertésteleppel is. Ugyan vágási engedélyt nem kaptak, de "kényszervágással" mégis ki tudják egészíteni az élelmezéshez szükséges nyershús mennyiséget.
	A parancsnok arról is tájékoztatott, hogy az intézet vezetésének átvételekor több fogvatartott panaszkodott az élelmiszeradag - különösen a hideg élelem -  mennyiségére. Ezért ő bevezette azt, hogy az ügyeletes tiszt szúrópróbaszerűen köteles a kiosztásra kerülő csomagokat súly és darab szerint ellenőrizni, illetve visszamérni. A fogvatartottak a pótélelmet minden étkezésnél külön, leforrasztott műanyagtasakban kapják meg. Így már az átvételkor megállapítható, hogy bontatlan-e a pótlékcsomag vagy nem. Amennyiben az sérült, a kiosztó köteles kicserélni.
	A szabadlevegőn tartózkodást és a mozgási lehetőséget minden járóképes fogvatartott számára biztosítja az intézet. Ez két módon valósul meg. Egyrészt a naponta kötelező szabadlevegőn való tartózkodással, másrészt - az őrzési fokozatba való besorolástól függően igénybe vehető - szabadtéri sportolási lehetőséggel. Például a tavaszi-nyári időszakban többször tartottak az intézetben asztalitenisz és labdarúgó bajnokságot. A sportoláshoz minden fogvatartott külön fehér pólót kap az intézettől. A házirend előírja, hogy a körletépületen kívül a fehér pólóban csak az közlekedhet, aki valamely sportfoglalkozáson vesz részt vagy oda tart. 
	Élelmiszert, tisztálkodószert és egyéb alapszükségleti cikket a  fogvatartottak saját maguk vásárolhatnak a börtön területén működő közértben. A vásárlás tényét és a vásárolt árú forintértékét a fogvatartott aláírásával igazolja a közért üzemeltetőjénél. Ezután a vásárlásra fordított összeget az intézmény megelőlegezi az üzletnek, amit az intézet később visszakap a fogvatartott számlájáról. Minden fogvatartott névre szóló számlával rendelkezik. Ez biztosítja annak visszaellenőrzését, hogy a fogvatartott mennyi összeget használt fel az elkölthető pénzkeretéből.
	Többen sérelmezték, hogy az eltávozásról visszatérő fogvatartott nem vihet magával az intézetbe semmilyen csomagot. A parancsnok elmondta, hogy ez valóban igaz, a házirend írja elő. Ezt azzal indokolta, hogy eltávozásról a fogvatartott a leggyakrabban az esti-éjszakai órában tér vissza az intézetbe. Az éjszaka ügyeletet ellátó dolgozók - aki 1 kapuügyeletes és 13 körletfelügyelő - nem tudják minden visszatérő fogvatartott csomagját alaposan megvizsgálni abból a szempontból, hogy a csomag tartalmaz-e olyan dolgot, ami nem vihető be az intézetbe. A parancsnok szerint nem is szükséges, hogy a fogvatartott hozza magával a csomagot, mivel - a vonatkozó jogszabály - lehetőséget ad a hozzátartozónak a csomag küldésre. Ezt a lehetőséget az intézmény biztosítja.
	Ugyancsak a házirend írja elő, hogy a hozzátartozó látogatáskor nem adhat a fogvatartottnak készpénzt. Természetesen nem kizárt, hogy a fogvatartott kapjon pénzt. Azt azonban a nevére szóló számlára - postai/banki úton - kell befizetni. A parancsnok tájékoztatása szerint ez azért indokolt, mert a fogvatartott nem tarthat magánál készpénzt. A számláján lévő pénzösszegből viszont - ahogy az előzőekben már volt róla szó - a jogszabály által meghatározott összeghatárig, vásárolhat a börtönközértben. Elmondta a parancsnok továbbá, hogy a fogvatartott nagyobb értékű tárgyat is vásárolhat (pl. televízió készüléket), de ehhez külön eseti engedélyt kell kérnie. Ez utóbbira már volt példa az intézetben. Az intézetbe bevitt - akár új, akár használt - műszaki cikket (pl. merülőforralót, rádiót, televíziót, walkman-t) biztonsági okok miatt az intézmény alkalmazásában álló technikus átvizsgálja.
	A fogvatartottak munkáltatását, foglalkoztatását jónak ítélem. Az intézményben elhelyezett, munkaképes fogvatartottak mintegy 70 %-a rendszeresen dolgozik. 60 fogvatartottat az orosházi baromfifeldolgozó foglalkoztat. Sokan dolgoznak az intézmény kertészetében és mezőgazdasági (állattenyésztő) telepén. A kórházi részlegen - főként terápiás jelleggel - virágkötészeti alapanyagkészítéssel foglalkoznak. Az intézeten belül 118 fogvatartottat foglalkoztatnak, a következő munkahelyeken: a háziműhelyben (asztalos, festő-mázoló, hegesztő, kőműves, lakatos, villanyszerelő, vízvezeték-szerelő, segédmunkás), az elítéltkonyhában (szakács, hentes, élelmiszer-raktáros, előkészítő), a garázsban (autó-motorszerelő, villamossági műszerész), a parkban (fűnyíró kezelő, segédmunkás), a körletekben (fodrász, udvaros, csereraktáros), a mosodában (takarító, raktáros, szennyvíztisztító, sertésgondozó, fogatos, kórházi segítő).
	Az intézet mezőgazdasági ágazatában foglalkoztatottak közel 50 hektáros területen dolgoznak. A földterület azonban nem az intézet tulajdona, hanem azt bérli az Állampusztai Országos Büntetés-végrehajtási Intézet mellett működő Állampusztai Mezőgazdasági és Kereskedelmi Kft-től. A parancsnok szerint ez számukra kedvezőtlen megoldás.
	Az intézetben több szakkört és tanfolyamot indítottak. A következő szervezett tanfolyamok közül választhatnak a fogvatartottak: szabadföldi zöldségtermesztő, hideghajtásos zöldségtermesztő, sertéstenyésztő, számítógépes, kézműves (szőnyegszövő, fazekas). A legfontosabbnak az általános iskolai szintű oktatást tartja a parancsnok, mert a befogadáskor egyre több fogvatartottról derül ki, hogy funkcionális analfabéta. Jelenleg 45 fogvatartott vesz részt általános iskolai oktatásban.
	Az intézetben a fogvatartott munkája ellenértékeként óradíjat kap. Az alapmunkadíj összege 2000-ben havi 7500 Ft. A hosszú időn át kiemelkedő teljesítményt nyújtó fogvatartott - a munkadíjkeret terhére - mozgó bérrel is jutalmazható. Az oktatásban résztvevő fogvatartottat az oktatás idejére az alapmunkadíj 1/3-ának megfelelő összeg (havi 2500 Ft) illeti meg.
	A parancsnok fontosnak tartotta kiemelni azt, hogy az elmúlt őszi-tavaszi rendkívüli árvíz idején több körletépületük veszélybe került. A fogvatartottak maximálisan kivették a részüket a védekezési munkákból, ők töltötték meg a gátakon elhelyezett homokzsákok jelentős részét. A fogvatartottak ezen teljesítményét a börtönparancsnok ünnepi vacsorával köszönte meg.
	A fogvatartottak ellátásával, foglalkoztatásával összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg. A fogvatartottak a jogszabályoknak megfelelő ellátásban részesülnek. Foglalkoztatásuk érdekében az intézet vezetése minden lehetőséget felkutat és kihasznál.

3.	Házirend, érték- és vagyonmegőrzés, a fogvatartott büntetése, jutalmazása, kapcsolattartási, panasz előterjesztési lehetősége

	Az intézet parancsnoka 2000. május 3-án kelt, II/2. számú intézkedésével adta ki az intézetben elhelyezettekre vonatkozó új házirendet. Külön-külön házirendje van a fogház, a börtön fokozatú elítélteknek, a Krónikus Utókezelő Részlegen elhelyezetteknek, az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alatt állóknak és a magánelzárás fegyelmi fenyítést töltő fogvatartottaknak. Az intézet tehát öt házirend szerint működik. Ezek tartalmazzák a fogvatartottakra vonatkozó viselkedési, higiéniai, öltözködési-, az intézeten belüli tartózkodás- és mozgás szabályait; a munkavégzés feltételeit; a panasz, kérelem, jogorvoslat előterjesztésének rendjét; a szabadidő eltöltése és a vallásgyakorlás lehetőségeit; a kapcsolattartás különböző formáit; valamint a szükségleti cikkek vásárlásának rendjét. A házirendek mellékletei: a napirend, a büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr-nek az elítéltek jogaira és kötelezettségeire vonatkozó rendelkezéseinek kivonata, az elítélt birtokában tartható tárgyak jegyzéke, a lakóhelyiség rendje, a szekrényrend, a nemzetközi és a hazai emberi jogi szervezetek címjegyzéke, végül a lakóegységek megbízottja feladatainak leírása. 
	
	Az intézet parancsnokának tájékoztatása szerint a házirendet minden évben felülvizsgáltatja és azt a szükséges jogszabályi változásoknak megfelelően módosítja. Ezt a tájékoztatást tudomásul vettem. Megállapítottam viszont, hogy a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendeletet módosító 16/1999. (XI. 10.) IM rendelet alapján az intézet házirendjének kötelező módosítása késve, 2000. január 1. helyett csak május 3-án történt meg. Ez sértette a fogvatartottaknak a jogbiztonság követelménye érvényesüléséhez és a tisztességes eljáráshoz való jogát, hiszen jogos érdekük fűződött ahhoz, hogy a házirend szabályai már 2000. január 1-től harmonizáljanak a házirend módosításának alapját képező 16/1999. (XI. 10.) IM rendelet előírásaival. Tekintettel arra, hogy időközben az új házirendek hatályba léptek az alkotmányos visszásság megállapítása ellenére ajánlást nem teszek.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a házirendet minden lakóhelyiségben elhelyezték, vagyis minden fogvatartott számára elérhető, annak tartalmát minden fogvatartott belátása szerint tanulmányozhatja. Ezen kívül a befogadáskor ismertetik a házrend alapvető szabályait, az étkezések, a tisztálkodás rendjét, a fogvatartottak alapvető jogait és kötelességeit. A tájékoztatást a fogvatartottal aláíratják. 
	A teljes házirendet lefordították hat, a gyakorlatban leggyakrabban előforduló nyelvre. A házirendnek az alapvető jogokról és kötelességekről szóló részét pedig 16 féle nyelven olvashatják a fogvatartottak. Sőt, az idegenrendészeti őrizetesek számára a házirenden kívül - a reájuk vonatkozó speciális szabályokat tartalmazó - külön útmutatót is készítettek.
	A házirend tartalmazza, hogy minden fogvatartott - kivéve az ágyban fekvő beteg és nyilvántartott fényképe alapján szakállal rendelkező fogvatartottat - köteles minden nap borotválkozni és cipőjét kibokszolni, kifényesíteni. Ennek a szabálynak a házirendbe való beépítését a parancsnok azzal indokolta, hogy a fogvatartottak számottevő hányada (közel 65 %-a) az intézményen kívül, külső munkahelyen dolgozik, ahol fontos a külső, ápolt megjelenés. Az egészség megőrzése szempontjából is fontosnak tartja, hogy a fogvatartott ne hanyagolja el magát, tartsa be a kötelező tisztálkodási előírásokat.
	A házirend mellékletét képező  napirend szerint az intézet minden objektumában 21.00 órakor van villanyoltás. A munkaszüneti napot megelőző munkanapon a takarodó időpontja 22.00 óra. Ezen túl - esetenként - az intézet parancsnoka engedélyez más időpontban való villanyoltást is. Ilyen alkalom volt például az olimpiai közvetítések ideje. A parancsnok a takarodó általános idejét azért határozta meg 21.00 órában, mivel a kertészetben és a mezőgazdasági részlegen, továbbá az orosházi baromfifeldolgozóban dolgozó fogvatartottak munkaideje reggel 5 és 6 óra között kezdődik. Részükre csak úgy  biztosítható a jogszabályban rögzített folyamatos nyolc óra időtartamú pihenőidő, ha a villanyoltás 21.00 órakor történik.
	A fogvatartott által az intézetbe bevitt vagy a részére beküldött pénzt, értékpapírt vagy értéktárgyat, valamint a birtokában nem tartható tárgyakat letétbe helyezik. A letétkezelő az átvett érték- és egyéb tárgyakról, csomagokról név szerinti nyilvántartást vezet. A letétkezelés költségmentes. A fogvatartott letéti pénzéből és amennyiben dolgozik munkadíjából havonta kétszer személyes szükségleti cikkeket vásárolhat a kiétkezési boltban (börtönboltban). A házirend rögzíti a vásárlási lehetőség időpontját és időtartamát. Az abban meghatározottaktól eltérő időpontban is engedélyezhet a parancsnok vásárlást. A házirend tartalmazza azt is, hogy a vásárlás megvalósulásáért az illetékes körlet-felügyelő a felelős. A munkában álló fogház fokozatú elítélt havi keresménye 80 %-a, a börtön fokozatú 70 %-a, a nem dolgozóé pedig a szabad letéti pénzei jogszabályban meghatározott összegéig vásárolhat.
	A házirend előírja, hogy a fogvatartottakra vonatkozó magatartási szabályokat vétkesen megszegő elítélttel szemben milyen fenyítés alkalmazható. Ezek a következők: feddés, személyes szükségletekre fordítható összeg csökkentése (maximum 6 hónapig, havonta 50 %-kal), magánelzárás (fogházban maximum 10, börtönben maximum 20 napig, de a munkavégzés engedélyezhető). A magánelzárás végrehajtásának ideje alatt az elítélt - a házirendben foglaltak szerint - nem küldhet és nem kaphat csomagot, nem fogadhat látogatót, nem vásárolhat szükségleti cikket, nem olvashat sajtóterméket, továbbá nem veheti igénybe az intézet művelődési és sportolási lehetőségeit. Védőjével érintkezhet, könyveit, leveleit, családi fényképeit, vallási kegytárgyait magánál tarthatja. Ezen kívül parancsnoki engedéllyel és felügyelettel meglátogathatja súlyos beteg hozzátartozóját, részt vehet hozzátartozója temetésén.
	A parancsnok elmondta, hogy 2000. január 1. és október 31. között 342 fegyelmi eljárást folytattak a fogvatartottal szemben. A leggyakrabban előforduló fegyelemsértések a következők voltak: zárka, körletrend megsértése, tiltott tárgy készítése, tartása, cseréje, tiszteletlen magatartás. A legsúlyosabb fegyelemsértések a fogolyszökés (1 eset), utasítás megtagadás (3 eset), elítélttárs bántalmazása (1 eset) és verekedés (2eset). A fegyelmi eljárás során hozott döntés ellen tizennényen éltek fellebbezéssel. A büntetés-végrehajtási bíró azonban kivétel nélkül helyben hagyta az első fokú határozatot. A 342 eljárásból 106 ügyet nevelői hatáskörben fejeztek be.
	Ugyancsak a házirend tartalmazza, hogy ha az elítélt betartja a reá vonatkozó szabályokat, munkája és magatartása megfelel az előírásoknak, jutalomban részesülhet. A jutalom lehet: szóbeli vagy írásbeli dicséret, soron kívüli csomag vagy látogató fogadásának engedélyezése, a látogatási idő meghosszabbítása (max. egy órával), a személyes szükségletekre fordítható összeg növelése (max. 1 hónapig, 100 %-kal), tárgyjutalom, pénzjutalom, fenyítés elengedése, a végrehajtott fenyítés nyilvántartásból való törlése, rövidtartamú eltávozás (fogházban évente max. 15, börtönben max. 10 napra), kimaradás (max. 24 óra) engedélyezése. Az elítéltek jutalmazására a személyi állomány tagja tehet javaslatot, amit - legalább havonta egyszer - a nevelő, a bv. osztályvezető vagy a parancsnok bírál el. A fenyítés hatálya alatt álló elítélt csak kivételesen részesíthető jutalomban.
	A fogvatartottak levelezésének gyakoriságát az intézet nem korlátozza. A házirend azonban előírja, hogy a fogvatartott által küldött levél tartalma csak személyes jellegű lehet, nem vonatkozhat az intézet működésére, személyzetére, elítélttársra és a fogvatartás alapjául szolgáló bűncselekményre. A fogvatartottnak látogató fogadására (alkalmanként két felnőtt és két kiskorú) havonta egy alkalommal, fél óra időtartamra van lehetősége. Hozzátartozójával és jogi képviselőjével pedig - a nevelő engedélyével - hetente egyszer, munkanapon, öt perc időtartamban beszélhet a körleten elhelyezett kártyával működő nyilvános telefonról. A vizsgálat időpontjában valamennyi telefonnál sorban álltak a fogvatartottak. A hozzátartozóval való kapcsolattartás módjának minősül végül az, hogy a fogvatartott csomagot kaphat és saját költségén csomagot küldhet hozzátartozója részére.
	A házirendből a fogvatartott megismerheti a kérelem, a panasz és egyéb jogorvoslati lehetősége előterjesztésének rendjét is. A fogvatartottak kérelmeinek, panaszainak ügyintézési rendjét az intézet parancsnokának I/50/1999. számú intézkedése szabályozza. Az intézkedés szerint ha a fogvatartott kérelme büntetés-félbeszakításra, átszállításra, EVSZ vagy kegyelem engedélyezésére irányul, akkor a kérelmet írásban, két példányban kell beadnia. Az intézet illetékes szervezeti egységének vezetője a hatáskörébe tartozó kérelmeket elbírálja, a hatáskörét meghaladókat pedig felterjeszti a döntésre jogosult vezetőhöz. A döntést a fogvatartott részére ki kell hirdetni. Ha a vonatkozó jogszabályok szerint a fogvatartott kérelméről határozati formában kell dönteni, úgy azt írásba kell foglalni és a határozat átvételét a fogvatartottal alá kell íratni. Ha a fogvatartott a határozat ellen jogorvoslattal él, azt a döntésre vonatkozó előzményi iratokkal és véleménnyel együtt legkésőbb a panasz benyújtásától számított három munkanapon belül fel kell terjeszteni a döntésre jogosulthoz. A másodfokú döntésről a fogvatartottat írásban kell tájékoztatni.
	Az intézet parancsnoka a helyszíni vizsgálat során elmondta, hogy a fogvatartottak  számára rendszeresíttetett egy külön, csak általa és helyettese által nyitható levelesládát. Így a fogvatarottnak lehetősége van arra, hogy közvetlenül a parancsnokhoz tegyen bármilyen - akár a körletfelügyelő intézkedése elleni - bejelentést. A szóban forgó levelesládába a fogvatartottak átlagban heti 4-5 levelet helyeznek el. Ezeket közvetlenül az intézet parancsnokának felügyelete mellett bírálják el. Ezen túl a fogvatartott kérhet intézet parancsnoki meghallgatást, melynek időpontja minden héten szerdán 13.00 óra. A parancsnoki meghallgatás általában a fogvatartott nevelője jelenlétében zajlik, de kérhető négy szem  közti meghallgatás is. Minden fogvatartotti bejelentést, kérelmet nyilvántartanak számítógépen. Ez lehetőséget ad arra, hogy szükség esetén átfogó kimutatást készítsenek pl. arról, hogy melyik körletfelügyelő ellen panaszkodtak a legtöbbször, a kérelmeknek leggyakrabban mi volt a tárgya.
	A parancsnok - kérésre - tájékoztatott arról is, hogy az intézet személyi állománya a külföldi fogvatartottal is megfelelően tud napi kapcsolatot tartani, mivel alkalmaznak két tolmácsot. Ezen kívül az állomány tagjai közül többen rendelkeznek angol, német vagy valamely szláv nyelv ismeretével.
	A 2000. május 3-án kiadott házirendek tartalma megfelel a módosító IM rendeletben foglaltaknak, ezért a házirendekben rögzített előírásokkal összefüggésben nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot.

4.	Az intézet személyi állományának helyzete

	Az intézet parancsnoka 1999. augusztusában vette át az intézmény vezetését. Az állomány létszáma 246. Ebből 81 a közalkalmazott és 165 a hivatásos dolgozó. A vizsgálat időpontjában 8 státusz ( egy közalkalmazott szociális előadói, egy tiszti beosztású nyilvántartó főelőadói, egy tiszthelyettes körlet-főfelügyelői és öt tiszthelyettes körletfelügyelői állás) betöltetlen volt. A személyi állomány átlagéletkora 36 év. 
	A körlet- és biztonsági felügyelők az idegenrendészeti, fogvatartási ügyek és a biztonsági osztályokon látnak el szolgálatot. Rendszeresített létszámuk 107, melyből a vizsgálat idején 6 státusz üres volt. A biztonsági osztály beosztottjai közül egy időben - a váltások biztosítása miatt - kilenc felügyelő teljesít szolgálatot 12-24 és 12-48 órás váltásban. A parancsnok elmondása szerint ezzel a létszámmal nem tudják megoldani a Kü/4 őrhely folyamatos üzemeltetését pedig vagyonvédelmi szempontból és az intézet Szabadidő Központja megnövekedett hasznosítása, forgalma miatt ez indokolt lenne. A fogvatartási ügyek osztályának állományából nappal és éjszaka is hat-hat felügyelő lát el szolgálatot. A készenléti felügyelők száma - akik főleg a fogvatartottak mozgatásával kapcsolatos feladatokat végzik - nappali szolgálatban kettő, az éjszakai szolgálat ideje alatt egy. Tekintettel a fogvatartottak létszámára, körleten belüli kísérési, mozgatási feladatok gyakoriságára, a Szabadidő Központon belüli tevékenység bővülésére, a parancsnok szükségesnek tartaná a készenléti felügyelők számának emelését. A létszám adta lehetőségek miatt a kórházi körletben nappalos szolgálatban nincs állandó körlet felügyelő. A parancsnok állandósítani kívánja az I. körletben is az emeleti körlet felügyelőt. Az idegenrendészeti osztály dolgozói közül 24 órában teljesít szolgálatot két személy, akiknek számát - a parancsnok szerint - megalapozott lenne háromra növelni. Az idegenrendészeti, fogvatartási ügyek és a biztonsági osztály állományának együttes átlagleterheltsége - 1999. november 1. és 2000. november 1. között - 199,6 óra/fő/hó volt, ami az állomány nagyfokú leterheltségét bizonyítja. (A szóban forgó állomány legalacsonyabb átlag leterheltsége ez év februárjában (176,5 óra/fő), a legmagasabb pedig szeptemberben (220,5 óra/fő) volt.)
	A biztonsági és körletfelügyelők szolgálatba állítható létszámát negatívan befolyásolja, hogy a fogvatartottak munkáltatása is igényel felügyelői létszámot. Intézményen belül ilyen a tangazdaság, ahol két felügyelő lát el szolgálatot és a gázárok ásás, amely egy felügyelőt vesz igénybe. Ezen kívül az intézeten kívüli fogvatartotti munkahelyen - az orosházi baromfifeldolgozóban - négy biztonsági felügyelő teljesít szolgálatot. Az összesen hét felügyelőt állandó szolgálati helyén helyettesíteni kell.
	A parancsnok tájékoztatott arról is, hogy a szolgálat szervezése során figyelemmel vannak a Hszt. azon rendelkezésére, hogy az idegenrendészeti körletben szolgálatot teljesítők fokozott igénybevételnek vannak kitéve. Ezért 6 óránál többet a körletben nem teljesíthetnek szolgálatot. Ennek úgy tesznek eleget, hogy az idegenrendészeti körletben szolgálatot ellátó körletfelügyelő 6 óra eltelte után más körletben teljesít feladatot. 
	Az intézetben működő képzések, oktatások, foglalkoztatások biztosítását, valamint az azokra történő kísérési feladatokat, ezen kívül a fogvatartottak orvosi vizsgálatra, meghallgatásokra, ügyvédi beszélőre való kísérését - napi szolgálati feladataik mellett - vezényelt körletfelügyelő, sőt sok esetben a közművelődési nevelő végzi. A napirendben meghatározott feladatokon belül kísérési, biztosítási feladatot kell ellátni az étkeztetések, a fogvatartottak havi vásárlása, valamint a szabadlevegőn tartózkodás foganatosítása során is. A szabadidős, sportolási tevékenység biztosítása szintén a körlet felügyelői állományra hárul. Ezek végrehajtásában azonban sokszor részt vesz a körlet-főfelügyelő, akinek egyébként az alárendeltségébe tartozó felügyelők irányítása és ellenőrzése a feladata.
	Szabadság, betegség, vezénylés és egyéb távollét esetén a felügyelők helyettesítését - a minimum biztonság elvét követve - az intézet vezetése belső erőből oldja meg. A felügyelői állomány létszámából 2000 évben - a vizsgálat időpontjáig - egyidőben általában 10 % volt a beteg, ami egész évben 2894 nap távollétet jelentett.
	A kórházi részlegen jelenleg hét orvos dolgozik. Ebből 1 pszichiáter, ő a vezető orvos. Ezen kívül van belgyógyászuk, általános orvosuk és fogorvosuk. Valamennyi orvos az intézmény állományába tartozik. Állandó - 24 órás - orvosi ügyeletet vezettek be. Ügyeletben is 1 orvos és 2 nővér dolgozik. Hét végén szintén az egyébként éjszaka szokásos ügyeleti rend érvényesül. 
	A parancsnok tájékoztatása szerint az állomány fegyelmi helyzete hasonló a többi büntetés-végrehajtási intézményéhez. A legtipikusabb fenyítési ok a személyi állomány adminisztratív kötelességeire vonatkozó határidő elmulasztása.
	Ez évben - január 1. és október 30. között - hét tiszthelyettes ellen, közülük egy ellen három esetben indult fegyelmi eljárás. Szervezeti egységek szerint ezek megoszlása: öt biztonsági, egy gazdasági és egy fogvatartási ügyek osztályának beosztottja volt. Ez utóbbi volt az a dolgozó, akivel szemben három esetben merült fel a fegyelmi vétség elkövetésének alapos gyanúja. Fenyítés kiszabásának mellőzése mellett figyelmeztetést kapott két tiszthelyettes. Vizsgálatunk ideje alatt három személlyel szemben a fegyelmi eljárás még folyamatban volt. Ezeken kívül - csekély súlyú fegyelemsértés miatt - fegyelmi eljárás elrendelése nélkül, öt tiszthelyettes figyelmeztetésben részesült.
	Büntetőeljárást - szolgálati feladat alóli kibúvás és szolgálatban kötelességszegés vétsége alapos gyanúja miatt - hat testületi taggal szemben kezdeményezett az intézet parancsnoka. Ezek közül két eljárás jogerősen befejeződött, négy pedig helyszíni vizsgálatunk időpontjában még folyamatban volt. A befejezett eljárásokat a bíróság megszüntette. Egy esetben megrovást alkalmazott.
	Közalkalmazott ellen egy alkalommal indult fegyelmi eljárás. A vizsgálat ideje alatt ez az eljárás fel volt függesztve, mivel a közalkalmazottal szemben - munkavégzésével összefüggésben - büntetőeljárás is indult. 
	A helyszíni vizsgálat során szolgálatot teljesítő hivatásos dolgozók és közalkalmazottak illetményüket alacsonynak tartották. Például egy 12 éves munkaviszonnyal rendelkező ápoló - aki az ambulancián, a kórházi részlegben és a körletekben is ellát feladatokat - nettó 38.000 Ft illetményt kap, mely tartalmazza az éjszakai, az ágy melletti és a délutáni pótlékot is. Egy 9 éves szolgálati viszonnyal rendelkező főtörzsőrmesternek, aki havonta 200 óra felett teljesít szolgálatot, 55-60.000 Ft a nettó fizetése. Ez az összeg ugyancsak tartalmazza a délutáni és az éjszakai pótlékot, valamint a túlmunka díjat. Az egyik hivatásos állományú dolgozó sérelmezte, hogy beiskolázási segélyt az állománynak csak az a tagja kapott, akinek három vagy több gyermeke kezdte meg iskolai tanulmányait szeptemberben. Az egy és a két gyermekes családok ebből a juttatásból kimaradtak.
	Az intézet parancsnoka méltatlannak tartja, hogy a fogvatartottak és az intézet állományának orvosi ellátására egy ambuláns vizsgáló és kezelő helyiség áll rendelkezésre. Előfordul, hogy a fogvatartott és az intézet dolgozója együtt várakozik az ambulancia előtt, vagyis a fogvatartott tudja, hogy a felügyeletét ellátó testületi tag mikor beteg és ezzel a fogvatartott esetenként visszaélhet.
	Az állomány rendelkezésére álló öltöző épülete - a helyszínen látottak szerint - nem alkalmas funkciója betöltésére. Műszaki állapota hasonló a fogvatartottak elhelyezésére szolgáló körletépületekéhez. A zuhanyozó használhatatlan. A fűtés rossz. 
	Az intézet állománya az intézet adottsága miatt nehéz körülmények között dolgozik. Ennek ellenére az erkölcsi-fegyelmi helyzet az intézetben kielégítő.
	A vizsgálat eredményeként a testületi tagok és az intézetben dolgozó közalkalmazottak munka- és életkörülményeivel kapcsolatban a következő alkotmányos visszásságokat állapítottam meg: 

1.	A beiskolázási segély jelenlegi gyakorlata magában hordozta a diszkrimináció tilalma sérelmének közvetlen veszélyét. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét az idézte elő, hogy csak annak a bv. dolgozóknak a családja részesült beiskolázási segélyben, akinek a szeptemberi iskola kezdéskor három vagy több gyermeke kezdte meg tanulmányait, az egy és két gyermekes családok ebből a juttatásból nem kaptak.

2.	Az intézet állományának emberi méltósághoz való jogát közvetlenül veszélyezteti, hogy a fogvatartottak és a bv. dolgozók gyógyítása ugyanabban az ambuláns helyiségben történik.

3.	Az állomány rendelkezésére álló öltöző épülete és felszereltsége alkalmatlan a rendeltetésszerű használatra.	Ezért sérül a bv. dolgozók emberi méltósághoz és az egészséges környezethez való joga.

	A feltárt alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság és azok közvetlen veszélye megszüntetése érdekében - az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján - ajánlom 
	- a BV országos parancsnokának, hogy irányítási jogkörében szüntesse meg az intézet állománya részére öltözőnek kijelölt épület felújításig való ilyen célú használatát és gondoskodjon megfelelő, rendeltetésszerű használatra alkalmas öltözőről. 
	- a BV országos parancsnokának, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket, hogy a bv. dolgozók és az elítéltek ambuláns ellátása során felmerülő alkotmányos joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélye mielőbb szűnjön meg.
	- a BV országos parancsnokának, hogy vizsgálja felül a beiskolázási segélyre jogosító követelményrendszert és a jövőben szüntesse meg a bv. dolgozók családjai között a  diszkriminációra alkalmas megkülönböztetést. 

II.

Az egyedi panaszok vizsgálatának megállapításai

1.	Az OBH 3080/1999. panasz előterjesztője kifogásolta az intézményben folyó egészségügyi-orvosi-gyógyszer ellátást, az élelem minőségét, a vitaminhiányos élelmezést, találmánya megvalósítása bv. intézeti támogatásának elutasítását, feddés fenyítésben részesítését. A panaszos beadványában külön kiemelte, hogy az intézetben az egyik fogvatartott társa 1998. június 1-én - szerinte - azért halt meg, mert orvosi ellátása nem volt megfelelő. 
	A panaszos egészségügyi ellátás hiányosságaival összefüggő állítását a helyszíni vizsgálat tapasztalatai, valamint az ügyben beszerzett legfőbb ügyész helyettesi tájékoztatás nem bizonyították. Az intézet kórházi részlege jól felszerelt, a gyógyszerellátás jó. A fogvatartottakat naponta hét orvos felügyeli, akik az orvosi esküjüknek megfelelően, az egészségügyre vonatkozó szakmai szabályok szerint végzik a fogvatartottak gyógyítását, kezelését. Az ápolók ugyancsak betartják a szakma szabályait.
	A panaszosnak az élelem minőségével, a vitaminhiányos élelmezéssel kapcsolatos sérelmének ellentmondtak a helyszínen ellenőrzött étlapok és a parancsnok azon tájékoztatása, hogy a kertészetben megtermelt idényzöldségekkel mindig kiegészítik a fogvatartottak élelmiszeradagját.  A panasz ezen részével összefüggésben a helyettes legfőbb ügyész arról tájékoztatott, hogy az intézet által összeállított étrendet az orvos naponta ellenőrzi úgy egészségügyi mint minőségi szempontból. Egyetlen esetben sem állapította azonban meg, hogy az étel a fogvatartott részére egészségtelen vagy alkalmatlan volt.
	A legfőbb ügyész helyettese megvizsgálta a panaszos egészségügyi anyagát és a panaszában megnevezett elítélttársa halálával kapcsolatos iratokat is. Megállapította, hogy a panaszosnak különböző krónikus, idült, súlyos belgyógyászati betegsége van. Több mint tíz féle gyógyszert kap. 1999. június 16. és augusztus 10. között a tököli központi kórház belgyógyászati osztályán volt kivizsgáláson. Az ott javasolt valamennyi gyógyszert biztosítja részére a nagyfai bv. intézet kórházi részlege. A legfőbb ügyész helyettesi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a panaszban megjelölt elítélt a Nagyfai BV Intézetben valóban meghalt 1998. június 1-én. Az igazságügyi orvosszakértő által végzett boncolásról készült jegyzőkönyv szerint a természetes okú, sorsszerű halált koszorúverőér vérrög általi elzáródás, szívbénulás okozta. Az orvosi vélemény utalt arra is, hogy a fogvatartott életét a legkorábban érkező orvosi segítség sem menthette volna meg.
	A panaszos találmánya megvalósítása bv. intézeti támogatottságának elutasításával kapcsolatban sem állapított meg mulasztást a legfőbb ügyész helyettese. Az intézetben azért utasították el kérelmét, mert a panaszos által találmánynak nevezett  eljárás az intézet működését lényegesen nem javította volna. Tájékoztatták azonban arról, hogy javaslatait az illetékes hatóságokhoz címezze. A helyszíni vizsgálat során megállapítottam, hogy a panaszos az intézet parancsnoka ellen panaszt nyújtott be az országos parancsnokhoz amiatt, mert találmányát a nagyfai bv. intézet nem szponzorálta. A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka a 12.581-E/2/1998. számú, 1998. július 22-én kelt átiratában  tájékoztatta a panaszost, hogy "... a büntetés-végrehajtásnak "virágcsokor kilövő gépre" nincs szüksége, továbbá a találmányok elbírálásával csak a Találmányi Hivatal foglalkozhat", ezért parancsnoki intézkedést nem tett. Ezt az értesítést a panaszos 1998. július 30-án átvette, melyet aláírásával igazolt. A legfőbb ügyész helyettesének tájékoztatását elfogadtam. Azok, valamint a helyszínen tapasztaltak nem bizonyították a panasz megalapozottságát. Ezért  alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem keletkezett. 
	A panasz fenyítéssel kapcsolatos részében megállapítottam, hogy 1999. június 9-én a fogvatartott megtagadta az étkezést és a részére kiírt gyógyszer felvételét. Ezért a szolgálatot teljesítő körletfelügyelő fegyelmi lapot állított ki. Abban kérte a panaszossal szemben a fegyelmi eljárás lefolytatását. Az eljárás kezdeményezéséről még ugyanazon a napon tájékoztatták a panaszost, aki azt tudomásul vette. Írásban nyilatkozott arról is, hogy az eljárásban való jogi képviseletével nem bíz meg senkit. A fegyelmi eljárást június 11-én rendelte el az intézet illetékes vezetője. Ezt követően - 1999. június 16-án - közölték a fogvatartottal a fegyelmi tárgyalás időpontját, amit még a közlés napján megtartottak. Meghallgatásakor az eljárás alá vont panaszos elismerte az étkezés és a gyógyszer átvételének megtagadását. A fegyelmi jogkör gyakorlója őt fegyelmi fenyítéssel sújtotta. Az első fokú fegyelmi határozatot a fogvatartottnak azonnal kihirdették és kézbesítették is. Az abban foglaltakat tudomásul vette, ellene panasszal nem élt.
	A panasz szóban forgó részében alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem tártam fel. A fegyelmi eljárás megindításának jogszerűségét és a lefolytatott eljárás szakszerűségét nem vitattam. A panasz további vizsgálatától viszont - hatásköröm hiánya miatt - eltekintettem. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint ugyanis az országgyűlési biztoshoz valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos joggal összefüggő sérelem vagy ennek közvetlen veszélye esetén lehet fordulni. Ilyen esetekben is feltétel az, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket a panaszos már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az idézett jogszabályhely ezutóbbi feltételének a beadvány nem felelt meg, hiszen a panaszos nem terjesztett elő jogorvoslati kérelmet az intézet parancsnokához.

2.	Az OBH 5488/1999. számra iktatott panasz névtelen előterjesztője sérelmezte, hogy az intézet parancsnoka nem alkalmazza az enyhébb végrehajtási szabályokra vonatkozó előírásokat, a havi eltávozások számát kettőről egyre csökkentette, békaügetésben közlekedtette a fogvatartottakat, több napos elzárást helyezett kilátásba azzal a fogvatartottal szemben, aki reggel nem borotválkozik és nem fényezi ki a cipőjét, a fogvatarottakat egész nap zárva tartja, a TV-t csak 21.00 óráig nézhetik, eltávozásról való visszaérkezéskor nem vihetnek magukkal semmit az intézetbe. 

	A helyszíni ellenőrzés, a nagyfai bv. intézet parancsnokának és a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy az intézet parancsnoka megfelelően alkalmazza a büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr-ben meghatározott enyhébb végrehajtási szabályokat. A 2000. január 1-től hatályos szóban forgó rendelkezések szerint a fogház és a börtön végrehajtásának általános szabályainál enyhébb szabályok alkalmazására, illetve alkalmazásuk megszüntetésére a büntetés-végrehajtási intézet tesz előterjesztést a büntetés-végrehajtási bírónak. Az enyhébb szabályok alkalmazásáról tehát a bíró dönt. A végrehajtás módját viszont a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásáról szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet (továbbiakban: IM rendelet) 168. § (1) bekezdése szerint a parancsok határozza meg. A hivatkozott jogszabályhely így szól: "A bv. bíró határozata alapján - a Bv. tvr. 28/A. §-a keretei között - a végrehajtás módját a parancsnok határozza meg." Az országos parancsnok kérésemre adott tájékoztatója tartalmazta azt is, hogy volt rá példa, amikor a nagyfai bv. intézet parancsnoka felfüggesztette az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását és előterjesztést tett a büntetés-végrehajtási bírónak az enyhébb végrehajtási szabályok megszüntetésére. Ennek az volt az oka, hogy az elítélt az engedélyezett 48 órás eltávozásról időben nem tért vissza, a Békéscsabai Városi Rendőrkapitányság pedig értesítette az intézetet, hogy az elítéltet garázdaság elkövetésének alapos gyanúja miatt őrizetbe vették.
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka szerint az intézetben az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá helyezett elítéltek elhelyezése megfelel az IM rendelet 168. § (2) bekezdésében előírtaknak, mely így rendelkezik: "Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának hatálya alá tartozó elítélteket külön körleten vagy zárkában (lakóhelyiségben) kell elhelyezni." Az elhelyezés az intézet fogház körletének földszintjén lévő - a többi fogvatartottól elkülönített - 5 lakóhelyiségben, ha pedig az elítélt egészségi állapota azt indokolja, akkor a kórházi részlegben történik. A szóban forgó lakóhelyiségek ajtaja a nap 24 órájában nyitva van, vagyis a körleten belül az elítéltek mozgása folyamatosan biztosított.
	A nagyfai bv. intézetben 2000. áprilisában folytatott országos parancsnoki vizsgálat megfelelőnek ítélte az enyhébb végrehajtási szabályok alá tartozó fogvatartottak eltávozásának engedélyezési gyakorlatát. Az országos parancsnok álláspontja szerint a nagyfai intézet parancsnoka jól él az IM rendelet 168. § (3) bekezdésében biztosított jogkörével, ami így szól: "A parancsnok - az elítélt kérését is figyelembe véve - meghatározza, hogy az elítélt a Bv. tvr. 28/A. §-ában biztosított eltávozási lehetőségeket hány alkalommal, mikor és milyen időtartamban veheti igénybe." Döntései meghozatalakor az intézet parancsnoka figyelembe veszi a fogvatartottak bv. intézetből való ideiglenes távollétét javasló, előterjesztő és engedélyező büntetés-végrehajtási gyakorlat egységes kialakításáról szóló 1-1/63/1999. OP intézkedésben meghatározottakat is. A szóban forgó intézkedés szerint "az EVSZ hatálya alá helyezett elítéltek eltávozásának elbírálása során kiemelt gondossággal kell mérlegelni az elkövetett bűncselekményt, annak jellegét, súlyát, valamint az elítélteknek a szabadságvesztés megkezdése előtti életmódját". Az eltávozások engedélyezésekor helyesen érvényesül az intézetben a differenciálás elve is. Az elítéltek kérelmének elbírálását minden esetben egyénileg végzi az intézet vezetése. Az eltávozás időtartamának meghatározásakor figyelembe veszik a lakóhely földrajzi távolságát is. Készpénzt az elítéltek csak az eltávozáskor kapnak. Ez is megfelel az IM rendelet 168. § (4) bekezdésének, vagyis annak a rendelkezésnek, hogy "Az elítélt részére kiadható készpénz összegét a parancsnok határozza meg, és azt az elítélt a bv. intézetből eltávozásakor kaphatja kézhez."
	A hivatkozott 2000. áprilisában végzett helyszíni ellenőrzéskor a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka hiányosságnak minősítette - amit, az előzőek szerint saját vizsgálatom során is észleltem -, hogy az intézetben az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alatt álló elítéltekre vonatkozó új, a 2000. január 1-től hatályos IM rendeletnek megfelelő házirendet csak 2000. május 3-án adta ki a parancsnok. Eddig az 1999. július 13-án kiadott házirend volt érvényben, ami a hatályon kívül helyezett 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 168. § (1) bekezdés szerinti rendelkezést tartalmazta, vagyis azt, hogy "A Bv. tvr. 28/A. § (1) bekezdés a) pontjában foglalt eltávozás lehetőségét havonta legalább egy alkalommal biztosítani kell." Az országos parancsnok a házirend módosításának időbeli elhúzódásában jelölte meg annak okát, hogy az elítéltek sérelmezték, hogy a parancsnok a jogszabályoktól eltérő gyakorlatot követ az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá tartozó fogvatartottak eltávozásának engedélyezésekor. 
	A kérésemre megküldött országos parancsnoki tájékoztató utalt arra is, hogy helyszíni vizsgálatot  végeztetett az intézetben. Annak során 20-25 fogvatartott egybehangzóan úgy nyilatkozott, hogy problémáik megoldására a nevelők és a felügyelők nyitottak, humánusak, jogaikat biztosítják. A nevelők az ügyeiket határidőn belül elintézik. A parancsnokkal naponta találkoznak, aki a felvetett, több fogvatartottat (fogvatartotti csoportot) érintő kérdésben - lehetőségein belül - rövid időn belül intézkedik. Elmondták továbbá, hogy a parancsnok kiemelt figyelmet fordít az elítéltek öltözetére és személyi higiéniájára. Több meghallgatott hallomásból úgy tudta, hogy a parancsnok az öltözködési szabályok megszegése miatt - büntetésként - fekvőtámasz végzését helyezte kilátásba. Megtörtént esetről azonban nem tudtak. A meghallgatottak cáfolták, hogy a parancsnok bárkivel is békaügetést végeztetett volna.
	Az országos parancsnok szerint a Csongrád Megyei Főügyészség havonta ellenőrzi az intézetben a fogvatartás végrehajtásának törvényességét. A bv. ügyész azonban sem békaügetés, sem fekvőtámasz végeztetésére irányuló panasszal nem találkozott.
	Az országos parancsnok nekem küldött válaszában a panasz azon részét sem találta megalapozottnak, ami szerint az intézet parancsnoka 3-5 napi elzárással bünteti azokat a fogvatartottakat, akik reggel nem borotválkoznak és nem fényesítik ki cipőjüket.
	A helyszíni vizsgálatkor az intézet parancsnoka úgy nyilatkozott, hogy valóban kiemelt figyelmet fordít a fogvatartottak kötelezettségeinek teljesülésére. Megítélése szerint ugyanis a tisztaság és a rend fenntartása elengedhetetlen a mintegy 150 %-os telítettséggel működő intézetben. Tájékoztatott arról is, hogy az intézet parancsnoki teendőinek átvételekor azt tapasztalta, hogy a fogvatartottak egy része rendszeresen megsértette az intézet öltözködési szabályait. Néhány fogvatartott igyekezett meggyőzni társait arról is, hogy ők sokkal többet megengedhetnek maguknak mint elítélttársaik. Ezek a személyek igyekeztek egy lakóhelyiségbe kerülni. Miután ezt észlelte többször felhívta a szóban forgó elítéltek figyelmét az intézet rendjének betartására. Ezek a fogvatartottak a feltételes szabadulás lehetőségével már nem rendelkeztek és azt hangoztatták, hogy őket a fegyelmezési eszközök nem érdeklik, magánelzárás fenyítés pedig nem szabható ki velük szemben, mivel ezen cselekményük csekély súlyú fegyelemsértésnek minősül. A parancsnok elismerte, hogy az ilyen elítéltekkel szemben - egyedi büntetésként - egy-egy esetben fekvőtámaszt végeztetett.
	Az intézet parancsnokának álláspontja szerint az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá tartozás nem alanyi joga a fogvatartottnak. Nem tartja helyesnek - ezért nem is alkalmazza -, hogy az elítélt egyszerre két kedvezményben  részesüljön. Ezzel kapcsolatban közölte azt is, hogy ha az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá tartozó fogvatartott az intézményen kívül dolgozik, akkor ne várja el - a mielőbbi szabadlábra jogosító - szabadságvesztés büntetésének börtön fokozatról fogház fokozatra való minősítését is. A parancsnok szerint, amennyiben egy fogvatartott mindkét kedvezményt megkapná, akkor a szabadságvesztés büntetés funkciója, célja nem érvényesülne. A havi eltávozások számának csökkentésével kapcsolatban az volt a véleménye, hogy az nem jogszabály ellenes. Egyébként pedig az intézetben 1999. augusztusát - vagyis a parancsnoki teendők átvételét - megelőzően az eltávozások száma a jogszabályban meghatározott - kötelezően biztosítandó - határ felett voltak. Ő ezt a gyakorlatot szüntette meg.
	Az országos parancsnok az általa megállapított hiányosságok miatt - saját hatáskörben - utasította a nagyfai intézet parancsnokát, hogy a fenyítési módszerként alkalmazott fekvőtámasz végzését azonnal szüntesse meg és a rendbontó elítéltekkel szemben kizárólag a törvényben meghatározott fegyelmezési lehetőségeket alkalmazza. Fenyítésben részesítette az intézet parancsnokát a sajátos fenyítési mód alkalmazása miatt. Utasította az intézet házirendjének soron kívüli módosítására is, melyet a 2000. május 3-án hatályba lépett házirend kiadásával teljesített a parancsnok. 
	A névtelen bejelentő által előterjesztett panasz tehát részben megalapozott volt. Igaznak bizonyult az öltözködési szabályok betartásával összefüggő sérelem. Ugyancsak valós tartalmú volt a naponkénti kötelező borotválkozás és a cipőtisztítás. A jelentés I. részében leírtakra tekintettel helytálló volt a TV nézés időpontjára, az eltávozáskor visszaérkező fogvatartott csomagbevitelének megtiltására vonatkozói panaszosi észrevétel is. A felsorolt valamennyi kötelezettséget tartalmazza azonban a házirend. Ennek betartása viszont minden fogvatartott számára kötelező. Nem volt helytálló a panasznak az a része sem, amely a békaügetés végeztetésére és a fogvatartottak egész napos zárva tartására vonatkozott. Ezért ezekkel kapcsolatban alkotmányos visszásságot nem állapítottam meg.
	Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának lehetőségeivel kapcsolatos sérelmek közül a házirend módosítása - mint arról előzőekben már volt szó - valóban elmaradt. Ezzel sérült az enyhébb végrehajtási szabályok hatálya alá tartozó elítélteknek a jogbiztonsághoz és a tisztességes eljáráshoz való joga, hiszen jogos érdekük fűződött ahhoz, hogy a reájuk vonatkozó házirend szabályai is  már 2000. január 1-től megfeleljenek a házirend módosításának alapjául szolgáló 16/1999. (XI. 10.) IM rendeletben foglaltaknak.
	A kegyetlen, megalázó, embertelen elbánás és büntetés tilalmába ütközött, ezért alkotmányos visszásságot okozott az intézet parancsnokának az a magatartása, amikor fekvőtámaszt végeztetett az elítéltekkel.
	Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok megállapítása ellenére azonban ajánlást nem teszek, mivel a vizsgálat során az országos parancsnok saját hatáskörben intézkedett a feltárt mulasztás és az önkényesen megválasztott fenyítési mód megszüntetésére.

3.	Az OBH 5676/1999. számú ügyben a panaszos azt sérelmezte, hogy a lakóhelyükhöz közelebb lévő IMEI-ből a távolabb eső nagyfai bv. intézetbe helyezték szabadságvesztés büntetését töltő fiát. Szerinte az áthelyezést nem indokolta fia betegsége, mivel Nagyfán sem kapott hatékonyabb orvosi ellátást. 
A helyszíni vizsgálat időpontjában a panaszos fia már nem tartózkodott a bv. intézetben, mert büntetését letöltve, 2000. július 15-én szabadon bocsátották. Ezért a panasz kivizsgálása a bv. intézet irattárában ún. holt anyagként kezelt iratok alapján történt. Az iratokból kitűnt, hogy a panaszos fia 1993. május 4-től töltötte börtön fokozatú szabadságvesztés büntetését a Budapesti Fegyház és Börtönben. A fogvatatott büntetése letöltése megkezdését megelőzően közúti balesetet szenvedett és 1997. márciusában  baloldala lebénult. Betegsége miatt 1997. májusában szállították át a Nagyfai Krónikus Utókezelő Részlegre, ahol állapota lassan javult. Szabadulása idejére már bot nélkül közlekedett. Fogvatartása ideje alatt magatartása példamutató volt, 18 esetben kapott jutalmat. Fegyelmi felelősségre nem vonták. Ezért 1998. júliusában a bíróság engedélyezte számára az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását. E kedvezményt felhasználta az édesanyja látogatására. Ő és édesanyja is többször kérte a Budapesti Fegyház és Börtönbe való átszállítását azzal az indokkal, hogy könnyítse családja anyagi helyzetét továbbá, hogy szüleit többször meglátogathassa. A kérelmei elbírálására hatáskörrel rendelkező Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága minden esetben elutasította átszállítási kérelmét, mivel szakszerű ellátását a nagyfai bv. intézetben biztosítani tudták, a kérelmekben megjelölt Budapesti Fegyház és Börtönben, valamint a Heves Megyei Bv. Intézetben azonban nem rendelkeztek azokkal a feltételekkel, melyek alkalmasak lettek volna a panaszos fiának fizioterápiás kezelésére. A kérelmek elutasításáról szóló határozatokat a panaszos fia minden esetben – legutolsó alkalommal 2000. március 2-án – átvette. Ezt aláírásával igazolta. Az elutasító határozatok ellen jogorvoslattal nem élt.
	A panaszos fiának a nagyfai bv. intézetbe való átszállítása nem sértette a fogvatartottakra vonatkozó jogszabályokat és nem függött össze alkotmányos joggal. Ezért alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság sem keletkezett. 

4.	Az OHB 785/2000. számra iktatott panasz előterjesztője sérelmezte, hogy egészségügyi okok miatt a Szeged-Nagyfa BV Intézetben előterjesztett büntetés-félbeszakítási kérelmét elutasították és kifogásolta azt is, hogy kérelme elbírálásáról több hónap után tájékoztatták. 

	Az iratok és az intézet parancsnokának tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy a panasz 1997. április 16-án, a Fővárosi Bv. Intézetben kezdte meg büntetésének letöltését és 1997. szeptember 1-jén került a nagyfai bv. intézet Krónikus Utókezelő Részlegére. 1999. november 15-én reumatológiai-fizikoterápiás bentlakásos kezelés céljából 3 hónap időtartamú büntetés-félbeszakítást kért. Kérelmét - a szolgálati út betartása mellett - 2000. január 26-án továbbította az intézet a döntésre jogosult igazságügyi minisztériumba. A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága 2000. március 2-án kelt 12-1-Le-1/2000. számú átiratában értesítette a fogvatartottat, hogy a minisztérium nem engedélyezte a büntetés-félbeszakítást. A panaszossal a döntést március 20-án közölte a nagyfai bv. intézet bv. osztály vezetője. A panaszos az elutasítást nem fogadta el, az értesítés átvételét és a közlés aláírását megtagadta. Ezt az osztályvezető az értesítésre feljegyezte és két tanúval aláíratta.
	Az iratokból kitűnt, hogy a panaszos kérelmének elbírálása orvosi szakvélemény nélkül nem volt lehetséges, hiszen kérelmét teljes egészében orvosi kezelés elvégzésére alapozta. Az 1999. november 15-én előterjesztett büntetés-félbeszakítási kérelem elbírálása 1999. november 18-án megkezdődött. Ekkor a panaszos nevelője orvosi szakvéleményt kért az intézet orvosától, majd december 2-án elkészítette a nevelői véleményt. Az egészségügyi vélemény december 15-i keltezésű. Abban szerepel, hogy a fogvatartott 1999. november 12-én a szegedi orthopaediai klinikán volt kontrollvizsgálaton. Az orvos a fogvatartott reumatológiai, fizioterápiás kezelését - lehetőséghez mérten bentfekvéses gyógyintézetben - és non-steroid gyulladásgátló, valamint izomrelaxáns szedését javasolta. Az intézet orvosa úgy nyilatkozott, hogy a gyógyszereket rendszeresen, a kezelést időszakosan biztosítani tudják. A klinika újabb kontroll ellenőrzésre 3 hónap elteltével rendelte vissza a panaszost. Ezt követően a nyilvántartási csoport - december 18-án - és a bv. osztály vezetője - december 21-én -véleményezte a panaszos büntetés-félbeszakítási kérelmét.  A bv. osztály vezetője az egészségügyi osztály véleményét újra beszerezte arra vonatkozóan, hogy a klinika által javasolt „bentlakásos gyógyintézményi kezelés” valóban indokolt-e, ha igen, az a bv. keretei között biztosítható-e? Az újabb orvosi vélemény 2000. január 12-én kelt. Eszerint „bentlakásos gyógyintézményi kezelés” csak a lehetőségekhez képest javasolt. Végleges véleményt azonban csak a következő - vagyis a klinika által előírt három hónap utáni - kontroll vizsgálat eredménye ismeretében tudnak adni. Az orvosi vélemény alapján az osztály vezetője és az intézet parancsnoka 2000. január 24-én úgy döntött, hogy a panaszos büntetés-félbeszakítási kérelmét nem támogatja. A panaszos kérelmét - a hivatkozott értékelő véleményekkel együtt - 2000. január 26-án terjesztette fel az intézet az országos parancsnokságra.
	A panaszos büntetés-félbeszakítási kérelmének elbírálása megfelelt a vonatkozó jogszabályoknak, vagyis a panaszost alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem nem érte. Az igaz, hogy a kérelem elbírálása időben elhúzódott. Eddigi gyakorlatom során azonban már többször rámutattam, hogy a hosszabb ügyintézés - konkrét esetben a kérelem több hónapig tartó elbírálása, mivel jogvesztő határidő nem fűződött a döntéshez - önmagában nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot. Esetenként ugyanis objektív körülmények, a panaszos esetében egészségi állapotának megnyugtató és szakszerű tisztázása miatt húztódott el a kérelem érdemi elbírálása.
	
5.	Az OBH 2012/2000. számú beadvány előterjesztője szerint a nagyfai bv. intézetben nem részesül megfelelő kezelésben. Gerincbetegségére, csak fájdalomcsillapítókat kap. Egy esetben olyan gyógyszert kapott, amelynek a szavatossági ideje is lejárt. Kifogásolta azt is, hogy a bv. országos parancsnoka nem engedélyezte a büntetés-félbeszakítást, amit műtétje civil kórházban való elvégzéséhez kért. Elfogadhatatlannak tartotta az egészségi állapotával kapcsolatban testvérének adott  országos bv. intézeti tájékoztatást is, valamint azt, hogy a nagyfai intézet körletfelügyelői felülbírálták az állandó fekvésre vonatkozó orvosi engedélyét.
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka arról tájékoztatott, hogy a panaszost 1999. június 30-án fogadta be a Békés Megyei Bv. Intézet. Első orvosi vizsgálatakor panaszmentes, egészséges és nehéz fizikai munkára alkalmas volt. Gerinc fájdalmai szeptemberben kezdődtek. A gyulai kórházban elvégzett MR vizsgálat a fogvatartottnál porckorong sérvet mutatott ki. Október 4-én idegsebészeti szakorvos is megvizsgálta, aki műtéti beavatkozást javasolt, de nem sürgősen. Ezt követően a fogvatartottat 1999. október 14. és november 11. közötti időszakra - pótnyomozás lefolytatása céljából - rendőrségi fogdába szállították. Ezen kívül négy esetben bírósági tárgyaláson vett részt.
	Az országos parancsnok megállapította azt is, hogy a fogvatartottat 1999. december 2-án munkaképesség felülvizsgálaton volt a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházban. Ekkor munkaképtelennek nyilvánították. Munkaképesség csökkenését 70 %-ban állapították meg. Ezen kívül deszkázott fekhelyet, non-szteroid gyulladáscsökkentők szedését, valamint neurológiai szakvizsgálatát - szükség szerint műtéti kezelés elbírálását - javasolták. Akkori állapota kórházi kezelést nem indokolt, ezért visszaszállították a nagyfai bv. intézetbe. Az intézet a fogvatartott panaszaitól függően gondoskodott kúraszerű gyógyszeres kezeléséről. A panaszos 2000. februárjában az alsó végtagba sugárzó derékfájdalom kiújulását jelezte. Ezért beutalták az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetbe (IMEI). A fogvatartott február 7-én előzetesen beleegyezett kivizsgálásába és gyógykezelésébe. Vizsgálata február 14-én megtörtént. A neurológiai szakvélemény szerint „szóba jön” a műtéti megoldás. Ekkor - az esetleges műtét kihelyezéssel való elvégzésére - felajánlották kórházi felvételét és az Országos Idegsebészeti Tudományos Intézet szakorvosának konzíliáriusi beavatkozását. Ezt a megoldást a fogvatartott nem fogadta el, gyógykezelését büntetés-félbeszakítási kérelme elbírálásától tette függővé.
	Az országos parancsnok a panaszos büntetés-félbeszakítási kérelmének valóban nem adott helyt, mivel gyógykezelését a büntetés-végrehajtás keretei között is megoldhatónak ítélte, az esetleges műtéti beavatkozást és az azt követő szakorvosi ellenőrzését pedig külső egészségügyi intézménybe való kihelyezéssel és kiszállítással tartotta megvalósíthatónak. A döntés ellen a fogvatartott jogorvoslattal élt, melyet megalapozatlanság miatt az Igazságügyi Minisztérium közigazgatási államtitkára 2000. április 12-én elutasított.
	A parancsnoki tájékoztató szerint a nagyfai bv. intézet osztályvezető főorvosa több kísérletet tett annak érdekében, hogy a panaszos elfogadja a büntetés-végrehajtás keretein belüli gyógykezelést. A 2000. február 25-i vizsgálatakor a fogvatartott azonban ismét elutasította az IMEI-ben való műtét elvégzését, de kijelentette, hogy más intézetben - akár őrzés mellett is - vállalja azt. Végül áprilisban beleegyezett a kihelyezéssel történő kórházi kezelésbe, május 11-én pedig írásban rögzítette, hogy „amennyiben a szegedi szakorvos elvállalja a műtét elvégzését, abba én is beleegyezem.” A Szegedi Orvostudományi Egyetem Idegsebészeti Klinikán 2000. május 16-ára megszervezték a konzíliumot. A szakorvos - a panaszos életkorára és betegsége klinikai képére tekintettel - műtéti beavatkozást nem javasolt, véleménye szerint az csak „progresszió” esetén szükséges. A fogvatartott gyógyszeres és elektroterápiás kezelését - gyógytorna kivételével -  a nagyfai intézet biztosítani tudja.
	Az országos parancsnok tájékoztatott továbbá arról, hogy a fogvatartott részére a bv. intézetben fekvési engedély orvosi szempontból indokolt esetben, a fogvatartott egészségi állapotától függő időtartamra adható. Az engedély meghosszabbítható. A panaszos fekvési engedélye arra vonatkozott, hogy ha szükségesnek érzi, ha elfárad, akkor napközben is lepihenhet. Ez az engedély azonban nem volt állandó, korlátozás nélküli. Egyébként pedig járó betegként önellátásra képes, az alapvető higiénés, öltözködési, étkezési és egyéb követelményeknek eleget tud tenni. Azt utólag nem lehetett bizonyítani, hogy a fekvési engedélyét a felügyelet felülbírálta volna. Ilyen panaszt sem az egészségügyi, sem egyéb szakterülethez nem tett, legalábbis nyilvántartási anyagában erre vonatkozó feljegyzést, panaszt, kérelmet nem találtunk. A panasz azon részével kapcsolatban, melyben a fogvatartott elfogadhatatlannak ítélte meg az egészségi állapotáról testvérének adott országos bv. intézeti tájékoztatást, az országos parancsnok úgy foglalt állást, hogy a fogvatartott egészségi állapota által indokolt gyógykezelésről az orvosszakma és a büntetés-végrehajtás szabályainak egyidejű érvényesítésével gondoskodtak, illetve gondoskodnak. Tekintettel arra, hogy az ellátást a fogvatartott többször visszautasította, a hozzátartozónak címzett tájékoztató levélben a panaszos „végleges döntésének ismertetéséről” volt szó. Az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége a fekvési engedéllyel és a hozzátartozó tájékoztatásával összefüggésben további bizonyítási eljárást folytatni, illetve bizonyítékokat beszerezni. Így a szóban forgó tárgykörben azokra a bizonyítékokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos, az iratok és a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka nyújtottak. Ezekre tekintettel nem állapítottam meg a panaszos alkotmányos jogaival kapcsolatos visszásságot.
	A helyszíni vizsgálat alatt megállapítottam, hogy a panaszos 2000. augusztusában ismét kérte a büntetés-félbeszakítását, melyet az intézet október 9-én felterjesztett az országos parancsnokságra. Annak elbírálása - a jelentés írásba foglalásakor - még nem történt meg.
	Jelentésem I. részében foglaltakra tekintettel a beadvány gyógyszerellátással összefüggő részében sem állapítottam meg alkotmányos visszásságot, mivel az intézetben a gyógyszerellátás folyamatos. A főállású gyógyszerész rendszeresen figyelemmel kíséri a gyógyszerek és a gyógyhatású készítmények szavatossági idejét és ha a gyógyszer felhasználhatósági ideje lejár, úgy azt - a vonatkozó jogszabályi előírásoknak megfelelően - jelzi a megyei főgyógyszerésznek, aki a lejárt szavatosságú gyógyszert átveszi. Ezt a gyakorlatot megfelelőnek tartom ahhoz, hogy ne sérüljön és ne kerüljön veszélybe a fogvatartottak legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joga.

6.	Az OBH 2200/2000. számra iktatott panasz írója szerint a nagyfai bv. intézetben az egy napra eső kiosztott élelem mennyisége nem éri el a jogszabályban előírtakat és nem felel meg a vegetáriánus étrendnek. Sérelmezte, hogy nem tették lehetővé azt, hogy letéti pénzéből TV-t vásároljon, továbbá mintegy egy éven át nem volt az intézetben új házirend. Elfogadhatatlannak ítélte meg azt is, hogy az intézet parancsnoka megszüntette azt a korábbi gyakorlatot, hogy a látogatáskor a hozzátartozó befizessen az elítélt letéti pénzéhez maximum 5 ezer forintot. Ehelyett a hozzátartozó postai úton küldhet pénzt az elitéltnek.
	Az intézetben végzett helyszíni ellenőrzés során megállapítottam, hogy az elitéltek egy napra eső élelmezési normája megfelel a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet mellékletében meghatározottaknak. A rendelet azonban különbséget tesz a nem dolgozó, a könnyű és a nehéz testi munkát végző elitélt részére járó étel kalóriamennyisége között, továbbá orvosi javaslathoz köti a diétát. Az élelmiszeradag mennyiség kifogásolásának elkerülése érdekében a parancsnok - az intézet vezetésének átvételekor - bevezette az élelem súly és darab szerinti, szúrópróbaszerű ellenőrzését. A különböző igények kielégítésére minden nap hat - köztük vegetáriánus - menüsort főznek. Az elitélt számára a vitaminszükségletet is orvosi előírás szerint biztosítják. Ez az oka, hogy az elitéltek különböző mennyiségű és minőségű ételt kapnak. Ez azonban nem keletkeztet alkotmányos visszásságot.
	A jelentés I. része tartalmazza, hogy az intézetben elhelyezett fogvatartottakra irányadó házirend 2000. január 1. helyett 2000. május 3-án lépett hatályba. A jelentés III. részében - az OBH 5488/1999. számú panasszal kapcsolatos megállapításoknál - szerepel az is, hogy a mulasztást az országos parancsnok észlelte és utasította az intézet parancsnokát a házirend soron kívüli módosítására. Ennek a parancsnok eleget tett. A házirend módosításának elmaradása - az előzőekben már leírtak szerint - alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozott, de a hiányosság időközben való megszüntetése miatt - ahogy arra már utaltam - ajánlást nem teszek.
	Ugyancsak a jelentés I. részében utaltam rá, hogy a házirend hogyan szabályozza a fogvatartott készpénzzel való ellátását és vásárlási lehetőségét. A panaszos állításával megegyezik, hogy a hozzátartozó látogatáskor nem adhat a fogvatartottnak készpénzt. Nem kizárt azonban, hogy postai/banki úton a hozzátartozó pénzhez juttassa a fogvatartottat. A házirend ezen előírását alkotmányos emberi jogi szempontból nem tartom aggályosnak, hiszen a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 157. §-a szerint „Az elítélt által az intézetbe hozott vagy a tulajdonába, illetve birtokába került fizetőeszközt, ... intézeti letétbe kell helyezni.”, vagyis a fogvatartott készpénzt nem tarthat magánál, az amúgyis a letéti számlájára kerül. Úgy gondolom, hogy az intézet parancsnoka által a házirendben rögzített postai/banki átutalás a fogvatartott és az intézet dolgozói számára is garanciális jelentőségű. 
	A már többször hivatkozott IM rendelet 156. § (1) és (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „(1) Az intézetnek az elítélt részére havonta legalább kétszeri vásárlásra kell lehetőséget biztosítania. (2) A vásárlás előtt ellenőrizni kell, hogy az elítélt rendelkezik-e a 8. számú mellékletben meghatározott tisztasági szerekkel (szappan, fogkefe, fogkrém, WC papír, sampon, borotválkozási felszerelések). Ha az elítélt a 8. számú mellékletben meghatározott tisztasági szerekkel nem rendelkezik, vásárlásakor mindenekelőtt azokat kell pótolnia." A rendeletnek szóban forgó előírásait az intézetben elhelyezett fogvatartottakra vonatkozó házirend részletes szabályokkal egészíti ki. Erről is volt korábban szó. A helyszíni ellenőrzéskor egyetlen fogvatartott sem panaszkodott arra, hogy ezek a szabályok az intézetben nem érvényesülnének. 
	Nem volt helytálló a panaszos azon sérelme sem, hogy az intézet nem engedélyezte számára TV készülék vásárlását. A fogvatartott birtokában tartható tárgyakra és a házirendre figyelemmel a TV vásárlás - külön eseti engedélyhez kötött és - biztonsági okok miatt - azzal is számolnia kell a fogvatartottnak, hogy a műszaki cikket az intézmény alkalmazásában álló technikus átvizsgálja, ami - új értéktárgy esetében - a jótállás elvesztéséhez vezethet.
	A helyszíni vizsgálatkor megállapítottam, hogy a panaszos számára az intézet megvásárolta és üzembe helyezte a televíziót. A parancsnok arról is tájékoztatott, hogy nem a TV megvásárlását utasította el, hanem ahhoz nem járult hozzá, hogy a készüléket a panaszos az általa meghatározott üzletben, maga vásárolja meg. Ezért húzódott el a szóban forgó kérelem elbírálása. 

7.	Az OBH 2782/2000. számra iktatott beadványban a fogvatartott meghatalmazott jogi képviselője kifogásolta, hogy elutasították súlyos, életveszélyes vesebeteg védence büntetés-félbeszakítási kérelmét. 
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka - kérésemre - arról tájékoztatott, hogy a szóban forgó fogvatartott 1981 óta szenved idült vese- és magas vérnyomás betegségben. Ezért rendszeres gondozás alatt áll, állandó gyógyszeres kezelést kap és szigorú diétára szorul. Büntetése letöltésének megkezdéséhez elővezetésére volt szükség. Ekkor magasból leugrott és konzervatív kezeléssel ellátható csigolyatörést szenvedett. Ezért a Baranya Megyei Bv. Intézetbe való befogadását követően a legközelebbi szakintézménybe, az egyetemi klinikára helyezték ki. Itt 10 napig gyógykezelték, majd 2000. március 14-én Tökölre, a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházba szállították. A kórházban megtörtént belgyógyászati kivizsgálása, melybe nephrológus szakorvost is bevontak és gyógyszeres kezelését beállították. Ezen kívül gerincsérülése gyógyulásának folyamatát traumatológus szakorvos kísérte figyelemmel. Az alkalmazott terápia, a szakképzett diétás nővér által összeállított diétás étrend eredményeként állapota nem igényelte a további fekvőbeteg gyógyintézeti ellátást. Ezért 2000. június 20-án átszállították a Nagyfai Bv. Intézet Krónikus Utókezelő Részlegébe. Itt állandó orvosi felügyelet alatt áll. A zárójelentésében előírt gyógyszereket és a vesebeteg diétát folyamatosan megkapja. Vérnyomását, laboratóriumi értékeit rendszeresen ellenőrzik. Az intézetből 2000. október 10-én nephrológiai vizsgálatra szállították a Szeged Megyei Jogú Városi Önkormányzat Belgyógyászat Nephrológia Szakrendelésre. A vizsgálatot végző orvos a gyógyszeres terápia módosítását javasolta, amit a fogvatartott bv. intézeti kezelőorvosa haladéktalanul elvégzett. 
	Ezek után az országos parancsnok összességében úgy foglalt állást, hogy a panaszt szerkesztő jogi képviselő védence részére a büntetés-végrehajtás keretein belül maradéktalanul biztosítani lehet az előírt gyógyszeres terápiát, diétás étrendet, a belgyógyászati és nephrológiai ellenőrzést, gondozást, vagyis a büntetés-félbeszakítás engedélyezésére nem adott okot az elítélt vesebetegsége. Az országos parancsnok döntése meghozatalakor figyelemmel volt arra is, hogy a fogvatatott egészségi állapota mindvégig kielégítő volt a fogvatartásra kijelölt bv. intézetekben.

	A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának az ügyben adott tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a fogvatartott büntetés-félbeszakítási kérelmének elbírálása a vonatkozó jogszabályoknak megfelelt, alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem okozott. Ezért ajánlást nem tettem.

	Kérem az igazságügyi minisztert és a bv. országos parancsnokát hogy ajánlásaimmal kapcsolatos érdemi állásfoglalásaikról, illetve esetlegesen tett intézkedéseikről 30 napon belül szíveskedjenek tájékoztatni.

Budapest, 2000. december 18.

Gönczöl Katalin

Alkalmazott jogszabályok

(Melléklet a Szeged-Nagyfa Büntetés-végrehajtási Intézetben fogvatartottak körülményeinek, valamint az intézet hivatásos állományú tagjai munkakörülményeinek helyszíni vizsgálatáról szóló jelentéshez)

1. 1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
7/A. § (1) A fogház, illetőleg a börtön végrehajtásának általános szabályainál enyhébb szabályok alkalmazása, illetőleg alkalmazásuk megszüntetése iránt a büntetés-végrehajtási intézet tesz előterjesztést a büntetés-végrehajtási bírónak.
(2) Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának elrendelése, valamint az alkalmazásuk megszüntetésének mellőzése esetén a bűnügyi költséget az állam viseli.
22. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása fontos okból - közérdekből, illetőleg az elítélt személyi, családi körülményei, egészségi állapota miatt - félbeszakítható.
A szabadságvesztés félbeszakítását
a) egy évben tíz napig terjedő időtartamra a büntetésvégrehajtási intézet parancsnoka;
b) egy évben tíz naptól három hónapig, öt évet meghaladó szabadságvesztés esetén harminc napig terjedő időtartamra a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka;
c) a b) pontban szabályozottnál hosszabb időre az igazságügyminiszter
engedélyezheti.
(2) A félbeszakítás tartama, valamint az engedély nélkül a büntetésvégrehajtási intézeten kívül töltött idő a szabadságvesztésbe nem számít be.
(3) Az elítélt felügyelettel vagy anélkül meglátogathatja a súlyos beteg hozzátartozóját, részt vehet a hozzátartozója temetésén. A büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka elrendelheti bilincs használatát, kivételes esetben megtagadhatja a látogatás, illetőleg a temetésen való részvétel engedélyezését.

25. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása során biztosítani kell az elítélt
a) őrzését, felügyeletét és ellenőrzését,
b) elhelyezését, élelmezését, ruházatát és egészségügyi ellátását,
c) neveléséhez és oktatásához szükséges feltételeket,
d) munkáltatását,
e) a büntetés céljával nem ellentétes jogainak gyakorlását.

(2) A szabadságvesztés végrehajtásának egyes fokozataiban eltérő az elítélt
a) elkülönítése a külvilágtól,
b) őrzése, felügyelete és ellenőrzése,
c) büntetésvégrehajtási intézeten belüli mozgása,
d) életrendje,
e) személyes szükségleteire fordítható összeg,
f) jutalmazása és fenyítése,
g) részvétele az elítéltek öntevékeny szervezeteiben.

28/A. § (1) A fogház, illetőleg a börtön végrehajtásának általános szabályainál enyhébb végrehajtási szabályok akkor alkalmazhatók, ha - különösen az elítélt személyiségére, előéletére, életvitelére, családi körülményeire, bűnözői kapcsolataira, a szabadságvesztés során tanúsított magatartására, az elkövetett bűncselekményre, a szabadságvesztés tartamára tekintettel - a szabadságvesztés célja az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásával is elérhető.
(2) Az enyhébb végrehajtási szabályok nem alkalmazhatók, ha
a) az elítélt a szabadságvesztésből - az előzetes fogvatartásban a szabadságvesztés foganatbavételét közvetlenül megelőzően folyamatosan töltött időt is beszámítva - a feltételes szabadságra bocsátásig esedékes időtartam felét nem töltötte le;
b) az elítélt a szabadságvesztésből fogház fokozatban legalább 3 hónapot, börtön fokozatban legalább 6 hónapot nem töltött le;
c) az elítélt a törvény értelmében [Btk. 47. § (4) bekezdés], vagy a bíróság határozata folytán nem bocsátható feltételes szabadságra;
d) az elítélt ellen újabb büntetőeljárás van folyamatban;
e) az elítélttel szemben újabb szabadságvesztés végrehajtására érkezik értesítés, és a büntetések nincsenek összbüntetésbe foglalva;
f) a bíróság jogerős ítéletében fegyházbüntetésre elítélt a szabadságvesztés fokozatának enyhítésével (Btk. 46. §) tölti börtönbüntetését.
(3) Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazása esetén az elítélt
a) huszonnégy órát, kivételesen negyvennyolc órát meg nem haladó időre havonta legfeljebb négy alkalommal eltávozhat a büntetés-végrehajtási intézetből azokon a napokon, amelyeken nem végez munkát;
b) a személyes szükségletére fordítható pénzt készpénzben is megkaphatja, és azt a büntetés-végrehajtási intézeten kívül költheti el;
c) a látogatóját a büntetés-végrehajtási intézeten kívül is fogadhatja;
d) felügyelete mellőzhető, amikor a büntetés-végrehajtási intézeten kívül dolgozik.
(4) Az elítélt köteles bejelenteni, hogy az eltávozás ideje alatt hol tartózkodik.
 (5) Ha az elítélt az eltávozással, illetőleg a büntetés-végrehajtási intézeten kívüli munkavégzéssel kapcsolatos magatartási szabályokat ismételten vagy súlyosan megszegi, így különösen, ha az eltávozásról önhibájából nem az előírt időn belül tér vissza, vagy más, súlyos fegyelemsértést követ el, illetve a (2) bekezdésben meghatározott okok bekövetkeznek, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka felfüggeszti az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását és előterjesztést tesz a büntetés-végrehajtási bírónak az enyhébb végrehajtási szabályok megszüntetése iránt.

32. § A szabadságvesztés végrehajtása alatt az elítélt elveszti a személyi szabadságát; az állampolgári kötelességei és jogai annyiban szünetelnek, illetve korlátozottak, amennyiben erről az ítélet vagy törvény rendelkezik.

33. § (1) Az elítélt köteles - különösen -
a) a szabadságvesztést a büntetés-végrehajtási szervek által meghatározott helyen tölteni;
b) eltűrni a más nemű és más fokozatú elítéltektől való elkülönítést, az életkori, kriminológiai, biztonsági, nevelési és egészségügyi szempontok szerinti csoportba sorolását;
c) a büntetés-végrehajtás rendjét, biztonsági és higiéniai követelményeit megtartani, a kapott utasításokat teljesíteni;
d) a kijelölt munkát szakismereteinek és a képességeinek megfelelően, fegyelmezetten elvégezni, a munkavédelemmel és a környezetvédelemmel kapcsolatos előírásokat megtartani;
e) a büntetés-végrehajtási intézet tisztántartását és ellátását szolgáló munkában díjazás nélkül, alkalomszerűen - a külön jogszabályban meghatározott mértékben - részt venni;
f) alávetni magát a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek, a műtétre az egészségügyi jogszabályok az irányadók;
g) a tartására fordított költséghez hozzájárulni, kivéve, ha önhibáján kívüli okból nem dolgozik, és nem részesül nyugellátásban vagy baleseti nyugellátásában.

36. § (1) Az elítélt jogosult
a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;
b) a hozzátartozóival, valamint az általa megjelölt és a büntetés-végrehajtási intézet által engedélyezett személyekkel való levelezésre, a levelek gyakorisága és terjedelme nem korlátozott;
c) legalább havonként látogató fogadására; ha a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága indokolja, az elítélt rácson keresztül beszélhet a látogatóval;
d) társadalmilag hasznos munka végzésére, a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemre, munkavédelemre;
e) a nők és a fiatalkorúak a rájuk vonatkozó sajátos védelemre;
f) a már megállapított nyugellátások és baleseti nyugellátásának a meghatalmazott személy kezéhez vagy a büntetés-végrehajtási intézethez folyósítására, üzemi baleset esetén baleseti ellátásra és baleseti egészségügyi szolgáltatásra;
g) a büntetés-végrehajtási intézetben és a büntetés-végrehajtástól független szervhez közérdekű bejelentés, panasz, kérelem és jognyilatkozat előterjesztésére;
h) vallási vagy lelkiismereti meggyőződésének szabad megválasztására, annak kinyilvánítására és gyakorlására;
i) a személyi tulajdonához fűződő jogainak védelmére;
j) a szabadulása utáni munkába állása és letelepedése érdekében a munkáltató, valamint karitatív szervezetek megbízottjával és pártfogóval való érintkezésre;
k) naponként legalább egy órai szabad levegőn tartózkodásra;
l) pihenésre, szabadidőre, a rendszeresen végzett munka után fizetett szabadságra;
m) önképzésre, sajtótermékek megrendelésére, a büntetés-végrehajtási intézet művelődési és sportolási lehetőségeinek igénybevételére;
n) általános iskolai, indokolt esetben középfokú, valamint felsőfokú tanulmányok folytatására, a vizsgákra való felkészüléshez a jogszabályban meghatározott tanulmányi és vizsgaszabadságra;
o) ha külföldi állampolgár, államának diplomáciai, illetve konzuli képviseletéhez fordulni, annak képviselőjével érintkezni.
(2) Az elítélt jogképessége nem korlátozott. A bírósági tárgyaláson való megjelenését lehetővé kell tenni, a költségek viselése szempontjából a helyzete azonos a többi állampolgáréval.
(3) Az elítélt legalább havonként kaphat és küldhet csomagot.
(5) Az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak:
a) a közérdekű adatok megismeréséhez és terjesztéséhez való joga nem veszélyeztetheti a büntetés-végrehajtási intézet rendjét és biztonságát;
b) a munkához való joga átmenetileg, a munkába állítását akadályozó ok fennállásáig szünetel;
c) a véleményét olyan formában nyilváníthatja, amely nem zavarja a büntetés-végrehajtási intézet rendjét és biztonságát; ha a közzétételre szánt vélemény sérti a büntetés-végrehajtás rendjét és biztonságát, az ezt tartalmazó iratot le kell foglalni;
d) a levelezése - a hatóságokhoz és a nemzetközi szervezetekhez küldött levelek kivételével - a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága szempontjából ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell;
e) távbeszélő használatára a büntetés-végrehajtási intézet lehetőségei szerint jogosult, ez ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell;
f) az egyesüléshez, a tanuláshoz való joga, valamint honvédelmi kötelezettségének teljesítése a szabadságvesztés végrehajtásának következtében korlátozott.
(6) A szabadságvesztés végrehajtása alatt szünetel az elítélt joga
a) a szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely megválasztásához;

2. Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
   6. § Minden betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve a súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését biztosító ellátáshoz, valamint fájdalmának csillapításához és szenvedéseinek csökkentéséhez.

  7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
   (2) Megfelelő az ellátás, ha az az adott egészségügyi szolgáltatásra vonatkozó szakmai és etikai szabályok, illetve irányelvek megtartásával történik.
  (3) Folyamatosan hozzáférhető az ellátás, amennyiben az egészségügyi ellátórendszer működése napi 24 órán keresztül biztosítja annak igénybevehetőségét.
    (4) Megkülönböztetés nélküli az ellátás, ha az egészségügyi szolgáltatás nyújtása során nem történik hátrányos megkülönböztetés a betegek között társadalmi helyzetük, politikai nézeteik, származásuk, nemzetiségük, vallásuk, nemük, szexuális irányultságuk, koruk, családi állapotuk, testi vagy értelmi fogyatékosságuk, képzettségük és minden más egyéb, az egészségi állapotukkal össze nem függő ok alapján.

  8. § (1) A betegnek joga van az állapota által szakmailag indokolt szintű egészségügyi szolgáltató és - ha jogszabály kivételt nem tesz - a választott orvos egyetértésével az ellátását végző orvos megválasztásához, amennyiben azt az egészségi állapota által indokolt ellátás szakmai tartalma, az ellátás sürgőssége vagy az ellátás igénybevételének alapjául szolgáló jogviszony nem zárja ki.

  10. § (1) Az egészségügyi ellátás során a beteg emberi méltóságát tiszteletben kell tartani.
           (2) A betegen - e törvény eltérő rendelkezésének hiányában - kizárólag az ellátásához szükséges beavatkozások végezhetők el.

13. § (1) A beteg jogosult a számára egyéniesített formában megadott teljes körű tájékoztatásra.
(2) A betegnek joga van arra, hogy részletes tájékoztatást kapjon
a) egészségi állapotáról, beleértve ennek orvosi megítélését is,
b) a javasolt vizsgálatokról, beavatkozásokról,
c) a javasolt vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének, illetve elmaradásának lehetséges előnyeiről és kockázatairól,
d) a vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének tervezett időpontjairól,
e) döntési jogáról a javasolt vizsgálatok, beavatkozások tekintetében,
f) a lehetséges alternatív eljárásokról, módszerekről,
g) az ellátás folyamatáról és várható kimeneteléről,
h) a további ellátásokról, valamint
i) a javasolt életmódról.

 29. § (1) A beteg jogosult az egészségügyi ellátással kapcsolatban az egészségügyi szolgáltatónál, illetve fenntartójánál panaszt tenni.
     (2) Az egészségügyi szolgáltató, illetve a fenntartó köteles a panaszt kivizsgálni, és ennek eredményéről a beteget 10 munkanapon belül írásban tájékoztatni. A panaszjog gyakorlása nem érinti a betegnek azon jogát, hogy a külön jogszabályokban meghatározottak szerint - a panasz kivizsgálása érdekében - más szervekhez forduljon. Erre a körülményre a szolgáltató köteles a beteg figyelmét felhívni.
  (3) A panasz kivizsgálásának részletes szabályait az egészségügyi szolgáltató belső szabályzatban rögzíti.
   (4) A panaszokat nyilván kell tartani és a panasszal, illetve annak kivizsgálásával összefüggő iratokat 5 évig meg kell őrizni.

3. A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12. ) IM rendelet:
   1. § (1) E rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásából a büntetés-végrehajtási szervezetre (a továbbiakban: bv. szervezet) háruló részletes feladatokat határozza meg.
  (2) A bv. szervezet a szabadságvesztést és az előzetes letartóztatást - törvényben meghatározott szerv határozata, illetve rendelkezése alapján - büntetés-végrehajtási intézetekben, illetve a büntetés-végrehajtás egészségügyi intézeteiben (a továbbiakban: intézet) hajtja végre.

6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszűnésétől számít.
(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
(6) A parancsnok, az országos parancsnok, illetve az igazságügyminiszter döntése - ha jogszabály kivételt nem tesz - végrehajtható.
(7) Jogszabályban meghatározott esetekben a döntés ellen a fogvatartott a büntetés-végrehajtási bíróhoz (a továbbiakban: bv. bíró) fellebbezhet, illetve keresettel fordulhat a bírósághoz.

7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében - a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetőségek mellett - közvetlenül fordulhat
 a) a büntetés-végrehajtás törvényességi felügyeletét ellátó ügyészhez, kérheti az ügyész általi meghallgatását;
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához;
c) személyes adatainak kezelésével vagy a közérdekű adatok megismeréséhez fűződő jogainak gyakorlásával összefüggő jogsérelem esetén az adatvédelmi biztoshoz.

32. § Az intézetben a fogvatartás törvényes végrehajtásához szükséges rendet kell fenntartani. A rend kialakítása és fenntartása a bv. szervezet feladata.

33. § A fogvatartás rendjének fenntartása érdekében az elítélt nem bízható meg olyan feladattal, amelynek végrehajtása során más elítélttel alá- és fölérendeltségi viszonyba, illetve más elítélt személyiségi jogait sértő adat birtokába kerülhet.

34. § (1) Az elítéltet megillető jogok gyakorlásának és a kötelességek teljesítésének rendjét házirendben kell szabályozni.
(2) A házirend tartalmazza különösen:
a) az elítéltek napirendjét;
b) az elítéltek intézeten belüli foglalkoztatására, mozgására, tartózkodására és a munkavégzés rendjére vonatkozó szabályokat;
c) a panaszok, kérelmek, bejelentések, illetve egyéb jogorvoslatok előterjesztésének a rendjét;
d) az elítélt viselkedési szabályait;
e) a látogatók fogadásának, valamint az intézet elhagyásának a szabályait;
f) a szükségleti cikkek vásárlásának idejét, módját;
g) az elítélt által küldött, vagy a részére érkezett levelek, csomagok kezelésére vonatkozó szabályokat;
h) az elítéltek tartózkodására és foglalkoztatására szolgáló helyiségek használatának rendjét;
i) az egyházi szertartások, a karitatív és a missziós rendezvények időrendjét;
j) a távbeszélő készülék használatának rendjét és feltételeit.
(3) A házirend megtartására, valamint megszegésének a következményeire az elítéltet figyelmeztetni kell.
(4) A házirendtől csak a parancsnok engedélyével lehet eltérni.

35. § (1) A napirendben kell meghatározni minden olyan tevékenységet, amely a bv. szerv napi folyamatos működését biztosítja, így különösen az ébresztő és a takarodó, a nyitás és zárás, a létszámellenőrzés, az étkezés, a szabad levegőn való tartózkodás, a munkavégzés, az oktatás, az orvosi rendelés, a szabadidő eltöltése és a jogorvoslatok előterjesztése idejét és helyét.
(2) A takarodó és az ébresztő között legalább nyolc óra folyamatos pihenőidőt kell biztosítani.
(3) Az étkezésre naponta háromszor, esetenként legalább húsz percet kell biztosítani.

55. § (1) Hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személynek azok minősülnek, akik a jogszabályban meghatározott feladataik végrehajtása, vagy a bv. szervezettel kötött együttműködési megállapodásban foglaltak teljesítése érdekében lépnek az intézet területére.
(2) Az intézet személyi állományának a tagjain kívül, hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személyek különösen a következők:
a) a jogszabályban meghatározott védett személyek és a védelmüket ellátók;
b) az országgyűlési képviselők;
c) az állampolgári jogok országgyűlési biztosa, a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosa, az adatvédelmi biztos, továbbá az általuk megbízott személyek;
d) a bíró, az ügyész, a bírósági és ügyészségi dolgozó, a pártfogó, valamint a közjegyző;
e) a hatósági eljárást, nyomozati cselekményeket, illetve az elítéltek intézetbe szállítását, előállítását és kísérését végző személyek;
f) az intézet, illetve a bv. szervezet felett irányítási, felügyeleti jogot gyakorló szervek képviselői;
g) az elítélt védője és jogi képviselője;
h) a nem magyar állampolgárságú elítélt tekintetében az adott nagykövetség vagy konzulátus képviselője;
i) a fogvatartás körülményeivel foglalkozó nemzetközi szervezetek megbízott képviselői;
j) az egyházak, továbbá a bv. szervezettel együttműködő más szervezet (személy) képviselője;
k) az intézet ellátásával és a fogvatartottak foglalkoztatásával összefüggésben eljáró, hivatalos üzleti tevékenységet végző személyek.
(3) A hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személyek a személyazonosságuk és a feladatuk ellátására feljogosító igazolvány, okmány, megbízólevél vagy meghatalmazás felmutatása mellett, a belépés indokának a közlésével léphetnek az intézet területére.

58. § (1) A hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személyek az intézet azon területein tartózkodhatnak, ahol a feladataik ellátásához való jelenlétük szükséges. A büntetés-végrehajtás felügyeletét ellátó ügyész tevékenysége az intézet egész területére kiterjed.

73. § A foglalkoztatás keretében a bv. szervezet - a Bv. tvr.-ben meghatározottak szerint - biztosítja
a) az alapfokú iskolai oktatást;
b) a szakirányú képzést;
c) a munkáltatást;
d) a terápiás foglalkoztatást;
e) a művelődési, a szabadidős, a sport, továbbá a személyiségfejlesztő és gyógyító, rehabilitációs programokon való részvétel lehetőségét.

101. § (1) Munkáltatásnak minősül az elítélt szervezett foglalkoztatásának az a formája, amikor a munkavégzés rendszeresen, díjazás ellenében történik.
(2) Az elítéltet munkával az intézet vagy az e célra alapított gazdálkodó szervezet (a továbbiakban: munkáltató) foglalkoztatja.
(3) A munkáltató szerződése alapján az elítélt más gazdálkodó szervezetnél is végezhet munkát.
(4) Az elítélt a (3) bekezdés szerinti más gazdálkodó szervezetnél nem végezhet munkát, ha
a) ott a szabadságvesztés megkezdése előtt vezető tisztségviselő vagy tulajdonos volt, üzletrésszel rendelkezett, illetve ezen körülmények bármelyike a szabadságvesztés végrehajtása alatt is fennáll;
b) olyan munkakörben foglalkoztatnák, amelyet jogszabály rendelkezése szerint csak büntetlen előéletű személy tölthet be;
c) közeli hozzátartozójával [Ptk. 685. § b) pont] kerülne alá-fölérendeltségi vagy elszámolási viszonyba.

102. § (1) Nem minősül munkáltatásnak az elítéltnek a Bv. tvr. 33. §-a (1) bekezdésének e) pontja alapján, az intézet tisztán tartásában és ellátásában való díjazás nélküli kötelező részvétele.

104. § (1) Az elítélt munkába állításáról - a munkakör és a munkáltató megjelölésével - a befogadási bizottság dönt.
(2) Mentesül az elítélt a munkavégzési kötelezettség alól:
a) amíg állampolgári kötelezettségét teljesíti;
b) közeli hozzátartozója súlyos betegsége vagy halála esetén legalább két munkanapon át, ha a parancsnok a látogatást, illetve a temetésen való részvételt engedélyezte;
c) ha keresőképtelen beteg;
d) a kötelező orvosi vizsgálat teljes időtartamára, valamint a véradás miatt távol töltött időre, de legfeljebb egy munkanapra;
e) ha elháríthatatlan ok miatt nem tud a munkahelyén megjelenni;
f) a munkáltató engedélye alapján.
(3) A munkavégzési kötelezettség alóli mentesülés szempontjából elháríthatatlan oknak minősül az intézetnek az elítélt jogai érvényesítésével, illetve a kötelezettségei teljesítésével kapcsolatos, valamint a fogvatartás rendjének és biztonságának a fenntartása érdekében tett intézkedése.

106. § (1) A munkáltató köteles
a) az egészséges és biztonságos munkavégzés feltételeit a jogszabályokban előírtak szerint biztosítani;
b) a munkavégzéshez szükséges tájékoztatást és irányítást megadni, az előírt oktatásokat megtartani;
c) a munka jellegének és a munkában részt vevő elítéltek összetételének megfelelő munkarendet kialakítani;
d) a munkát folyamatosan szervezni;
e) a végzett munkáért díjazást fizetni;
f) a munkafolyamatokat, illetve a munkaköröket munkavédelmi szempontból veszélyességi fokozatokba sorolni;
g) a munkáltatásból az elítélteket megillető jogok gyakorlását biztosítani.
(2) Az elítélt köteles
a) a kijelölt időben és helyen a munkát a munkáltató utasítása szerint elvégezni;
b) munkáját az elvárható szakértelemmel és gondossággal, a munkájára vonatkozó szabályok, előírások és technológiai utasítások szerint végezni.

124. § (1) Az elítéltet a munkáltatás keretében végzett munkájáért munkadíj illeti meg. A munkadíjat a teljesítmény, a ledolgozott idő, valamint az előzőek kombinációja alapján kell megállapítani.
(2) A teljes munkaidőben foglalkoztatott elítélt részére havi munkadíjként a kifizetés évét megelőző év első napján a munkaviszonyban álló dolgozókra megállapított kötelező legkisebb munkabér (minimálbér) összegének legalább egyharmada (a továbbiakban: alapmunkadíj) jár.
(3) Ha a munkadíjat a teljesítmény alapján állapítják meg, a teljes munkaidő ledolgozása és a teljesítménykövetelmény százszázalékos teljesítése esetén az elítélt munkadíja az alapmunkadíjnál nem lehet kevesebb.
(4) A csökkentett, illetve nem teljes munkaidőben való foglalkoztatás esetén az alapmunkadíj arányos része jár.

129. § (1) A munkáltató anyagi ösztönzést alkalmazhat a teljesítmény növelésére, illetve a végzett munka minőségének a javítása érdekében.
(2) Az elítélt részére anyagi ösztönzésként
a) konkrét feladathoz (célfeladat) kötött prémium,
b) pénzbeli elismerés,
c) vásárlási utalvány,
d) tárgyjutalom
állapítható meg.

133. § (1) Terápiás foglalkoztatásnak minősül az elítélt megváltozott munkaképességéhez vagy egészségi állapotához igazodó munkavégzése.
(2) Az orvos javaslatára a befogadási bizottság dönt az elítélt terápiás foglalkoztatásáról, munkaidejéről, munkarendjéről.
(3) A terápiás foglalkoztatáson részt vevő elítélt rendszeres pénzbeli térítésre jogosult, amelynek legkisebb összege az alapmunkadíj egyharmada.
(4) Terápiás foglalkoztatás esetén is alkalmazni kell e rendeletnek az elítéltek foglalkoztatására vonatkozó szabályait.

135. § (1) Az intézetben az elítéltek elhelyezésére körletet, azon belül zárkákat és lakóhelyiségeket kell kialakítani.
(2) Zárka az elítéltek elhelyezésére szolgáló olyan helyiség, amelynek ajtaja, ablaka (a továbbiakban: nyílászárók) a külön rendelkezésekben meghatározott biztonsági követelményeknek megfelel. A zárkában folyó vízzel ellátott mosdót, illetve - az ön- és közveszélyes magatartást tanúsító elítéltek elhelyezésére kialakított zárka kivételével - elkülönített WC-t kell kialakítani.

136. § (1) A lakóhelyiség az elítéltek elhelyezésére szolgáló olyan lakhatásra alkalmas helyiség, amelynek nyílászáróinál a zárkára meghatározott biztonsági berendezés (felszerelés) mellőzhető.
(2) A lakóhelyiségeknél a tisztálkodáshoz szükséges folyó vizet, fürdőt, illetve WC-t körletenként is lehet biztosítani.

137. § (1) A zárkában (lakóhelyiségben) elhelyezhető létszámot úgy kell meghatározni, hogy minden elítéltre legalább hat köbméter légtér, és férfi elítéltek esetén három négyzetméter, a fiatalkorúak, illetve a női elítéltek esetén három és fél négyzetméter mozgástér jusson.

(2) A mozgástér meghatározása szempontjából a zárka (lakóhelyiség) alapterületéből az azt csökkentő berendezési és felszerelési tárgyak által elfoglalt területet figyelmen kívül kell hagyni.
(3) Egyéni elhelyezés esetén a zárka (lakóhelyiség) alapterületének el kell érni a hat négyzetmétert.
(4) A zárkát (lakóhelyiséget) meg kell számozni, az ott elhelyezett elítéltek nevét az ajtón feltüntetni nem szabad.

138. § (1) A zárka (lakóhelyiség) felszerelési és berendezési tárgyait a 3. számú melléklet tartalmazza.
(2) A zárkában (lakóhelyiségben) elhelyezett szekrényt az elítélt a saját költségére lakattal lezárhatja, ennek egyik kulcsát magánál tarthatja, a másik kulcsot az intézet őrzi. Az elítélt a lezárt szekrényt utasításra köteles kinyitni és az ellenőrzést lehetővé tenni.

139. § (1) Az intézetben befogadó, szabadságos, szabaduló, fegyelmi, az ön- és közveszélyes magatartást tanúsító elítéltek elhelyezésére szolgáló, továbbá különleges biztonsági zárkát kell kialakítani, illetve kijelölni.
(2) Az intézet sajátosságaira figyelemmel, az (1) bekezdésben meghatározottakon kívül egyéb rendeltetésű zárkák is kialakíthatók.

140. § Befogadó zárkát azon elítéltek elhelyezésére kell kijelölni, akiknek a 20. § szerinti egészségügyi vizsgálatát a befogadási eljárás során még nem végezték el.

141. § A szabadságát az intézetben töltő elítéltek részére szabadságos zárkát kell létrehozni, melynek berendezésére és felszerelésére a szabaduló zárkára vonatkozó rendelkezések az irányadók.

142. § A szabadulás előtt álló elítéltek részére szabaduló zárkát kell kialakítani, berendezését és felszerelését a 4. számú melléklet tartalmazza.

143. § (1) A magánelzárás végrehajtására fegyelmi zárkát kell kialakítani, melynek berendezését és felszerelését, valamint az elítéltnél tartható tárgyakat az 5. számú melléklet tartalmazza.
(2) Ha az elítélt elkülönítése biztonsági okból, vagy a fegyelmi eljárással összefüggésben szükséges, az elkülönítésre a fegyelmi zárka is igénybe vehető. Ebben az esetben a fegyelmi zárkát el kell látni a zárka általános felszerelési tárgyaival.

144. § Az ön- és közveszélyes magatartást tanúsító elítéltek elhelyezésére külön helyiséget kell kialakítani, amelyben berendezési és felszerelési tárgy nem lehet. A helyiséget párnázott burkolattal kell ellátni.

145. § A 47. § (1)-(2) bekezdésének a hatálya alá tartozó elítélteket különleges biztonságú zárkában kell elhelyezni. A zárka berendezését, felszerelését és az elítéltnél tartható tárgyakat a 6. számú melléklet tartalmazza.

146. § (1) Az intézetben
a) orvosi rendelőt, betegszobát, fertőző elkülönítő szobát,
b) a befogadóképességnek megfelelő számú fürdőhelyiséget,
c) konyhát és a lehetőségek szerint közös étkezőhelyiségeket,
d) látogató helyiséget, a védővel, valamint más személyekkel történő hivatalos érintkezés céljára alkalmas helyiséget,
e) könyvtárat, a szabadidő eltöltésére, a közös foglalkozásra és a közös vallásgyakorlásra szolgáló helyiségeket,
f) a szabad levegőn való tartózkodásra, illetve a sportolásra alkalmas területet
kell kialakítani.
(2) A kijelölt intézetekben az elítéltek iskolai oktatásához, szakirányú képzéséhez tantermet kell létesíteni.
(3) A látogatóhelyiséget úgy kell berendezni, hogy szükség esetén az elítéltek a látogatóktól térelválasztó elemmel vagy más módon elkülöníthetők legyenek. A helyiség közelében WC-t kell kialakítani.
(4) A szabad levegőn való tartózkodásra, illetve a sportolásra kijelölt terület biztonsági berendezéssel oldalról és felülről körülhatárolható.
(5) Az (1)-(4) bekezdésben megjelölt helyiségek és területek kialakításánál, berendezésénél, működtetésénél a vonatkozó jogszabályok rendelkezéseit alkalmazni kell.

147. § (1) Az elítélt részére az általuk végzett munka jellegének, az egészségi állapotuknak és az életkoruknak megfelelően kialakított normák alapján, legalább napi háromszori étkezést - ebből legalább egy alkalommal meleg ételt - kell biztosítani.
(2) Rendkívüli esemény idején - legfeljebb három napig - az elítéltek kizárólag hideg élelemmel is elláthatók, az átszállításra, illetve az előállításra kerülő elítélt részére csomagolt hideg élelmet kell adni. A hideg élelem elfogyasztásához szükséges eszközöket az intézet biztosítja.
(3) Az élelmezési normákat a rendelet 7. számú melléklete tartalmazza.
(4) Az elítélt részére, orvosi javaslat alapján - a vonatkozó normakereten belül - diétás vagy kímélő ételt kell biztosítani.
(5) Az élelmezésnél az intézet lehetőségein belül, az elítélt vallási igényeit is figyelembe kell venni.
(6) Az ételek adagolását és kiosztását elítélt csak felügyelet mellett végezheti.

148. § (1) Az elítéltet az évszaknak megfelelő formaruhával, alsóruhával és lábbelivel kell ellátni.
(2) A munka végzéséhez az elítéltnek munkaruhát, külön jogszabály szerint védőruhát és védőfelszerelést kell biztosítani.

149. § (1) A formaruha nem lehet megalázó vagy lealacsonyító.
(2) A nők és a fiatalkorú férfi elítéltek részére polgári jellegű formaruha is rendszeresíthető.
(3) Az elítélt használatára kiadott ruházat rendszeres tisztítása és karbantartása az intézet feladata.
(4) Az elítélt köteles a használatra kiadott ruhát megóvni, rendeltetésszerűen használni, és azon a kisebb, szakértelmet nem igénylő javításokat elvégezni.
(5) Ha az intézet ideiglenesen nem tud formaruhát biztosítani, ennek idejére az elítélt a saját ruháját viselheti, melynek tisztítására, karbantartására és használatára a (3)-(4) bekezdés rendelkezéseit kell alkalmazni.
(6) A ruházat tisztításáról és javításáról az elítélt a maga költségére gondoskodik, ha jogszabályban meghatározott esetekben a saját ruházatát viseli, vagy részére a saját alsóruházat és lábbeli viselését engedélyezték. Ilyen engedély csak akkor adható, ha az elítélt a szabadulásra megfelelő alsóruházattal és lábbelivel rendelkezik.
(7) A saját ruházat mosásához és karbantartásához szükséges feltételeket - az elítélt költségére - az intézet biztosíthatja.
(8) Az intézet térítésmentesen gondoskodik az elítélt letétben lévő ruházatának és lábbelijének a tisztán tartásáról és arról, hogy azok a szabadulás napjára lehetőleg viselésre alkalmas állapotban legyenek.

153. § (1) Az elítélt a munkadíjából és letéti pénzéből - a parancsnok által meghatározott időben és módon - szükségleti cikkeket, így különösen élelmiszert, dohányneműt, tisztálkodási és levelezésre szolgáló cikkeket vásárolhat.
(2) A dolgozó elítélt havonta szükségleti cikket fogházban és az átmeneti csoportban a tartásra fordított költségekhez való hozzájárulás összegével csökkentett munkadíja 80 százalékának, börtönben 70 százalékának, fegyházban 60 százalékának megfelelő összegért vásárolhat.
(3) Az önhibáján kívül nem dolgozó, és ezért munkadíjban nem részesülő elítélt szükségleti cikket a letéti pénze terhére vásárolhat. A vásárlás az intézetben dolgozó szakmunkás beosztású elítéltek munkadíjának alsó határösszegét alapul véve, annak a (2) bekezdésben meghatározott mértékéig terjedhet.
(4) Az önhibájából nem dolgozó elítélt az intézetben dolgozó szakmunkás beosztású elítéltek munkadíja alsó határösszegének az 50 százalékát alapul véve - a letéti pénze terhére - a (2) bekezdésben meghatározott mértékig vásárolhat szükségleti cikket.

154. § Az elítélt a szükségleti cikkek vásárlására meghatározott összegen felül - a letéti pénze terhére -, engedéllyel megvásárolhatja az intézetben magánál tartható tárgyakat, hozzátartozójának ajándékot vásárolhat, szabadulása előtt a polgári ruházatát kiegészítheti.

155. § Az intézet rendjét, a fogvatartás biztonságát, az életet és a testi épséget veszélyeztető cikkeket az elítéltek nem vásárolhatnak, ilyen cikkek az intézetben működő boltban az elítéltek részére nem árusíthatók.

156. § (1) Az intézetnek az elítélt részére havonta legalább kétszeri vásárlásra kell lehetőséget biztosítania.
(2) A vásárlás előtt ellenőrizni kell, hogy az elítélt rendelkezik-e a 8. számú mellékletben meghatározott tisztasági szerekkel. Ha az elítélt a 8. számú mellékletben meghatározott tisztasági szerekkel nem rendelkezik, vásárlásakor mindenekelőtt azokat kell pótolnia.
(3) Az elítélt tényleges szükségletét meghaladó készletek felhalmozását meg kell előzni.
(4) Az elítélt a zárkában (lakóhelyiségben) a szükségleti cikkeket a tisztasági és a közegészségügyi előírások betartásával köteles tárolni.

157. § (1) Az elítélt által az intézetbe hozott vagy a tulajdonába, illetve birtokába került fizetőeszközt, az intézetbe folyósított nyugellátását, az értékpapírokat, a pénzhelyettesítő eszközöket, az értéktárgyakat és a birtokában nem tartható egyéb tárgyakat, valamint a levonásokkal csökkentett munkadíját - a 21. §-ban foglaltak figyelembevételével - intézeti letétbe kell helyezni.
(2) Az elítélt kérésére a birtokában tartható tárgyait is letétbe kell helyezni.
(3) Az intézeti letétben elhelyezett fizetőeszköz után kamat nem fizethető, a kezelésért költség nem számítható fel.
(4) Az elítélt kérésére az általa értéktárgyként megjelölt tárgyakat értékletétként kell kezelni, e tárgyak vizsgálatát és értékbecslését az elítélt költségére az intézet elvégeztetheti. Vizsgálat és értékbecslés hiányában az értéktárgy jelleget csak az ,,állítólagos" megjelöléssel lehet feltüntetni.
(5) Az értékpapírok és a pénzhelyettesítő eszközök lejárati idejét az intézet nem kíséri figyelemmel. E körülményre az elítélt figyelmét a letétbe helyezéskor fel kell hívni.
(6) A letéti tárgyakat olyan részletességgel kell leírni, hogy azok bármikor azonosíthatók legyenek.
(7) A letétbe helyezett tárgyakat még az elítélt beleegyezésével sem szabad felhasználni, használni vagy zálogba adni.

158. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, az elítélt a letétjével szabadon rendelkezik.
(2) Az elítélt letéti pénzéből - ha nem dolgozik - a szabadulás idejére a 161. § (3) bekezdés szerinti összeget tartalékolni kell.
(3) Ha az elítéltnek van letéti pénze, de az intézet átmenetileg nem tudja munkával foglalkoztatni, a legfontosabb szükségleti cikkeket a letétjéből vásárolja meg.

162. § (1) Az intézetből engedélyezett távollét idejére az elítéltnek kiadható pénzösszeget az országos parancsnok intézkedésben határozza meg.
(2) A szabadulás idejére kötelezően tartalékolt összegből az (1) bekezdés szerinti kiadás nem teljesíthető.
(3) Ha az elítéltnek nincs letéti pénze, az intézet az (1) bekezdés alapján kiadható összeget, továbbá a súlyosan beteg hozzátartozó meglátogatásával, valamint a hozzátartozó temetésével felmerülő útiköltséget megelőlegezheti, amennyiben az elítélt annak visszafizetését írásban vállalja.

167. § (1) Az intézet nem kezdeményezheti az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását, ha hivatalos tudomása szerint az elítélt ellen büntetőeljárás van folyamatban.
(2) Az elítélt vagy a védője által az intézetben benyújtott indítványt - az egy éven belül változatlan tartalommal ismételten előterjesztett indítvány kivételével - az intézet a véleményével ellátva nyolc napon belül továbbítja a bv. bíró részére.
(3) Az elítélttel közölni kell az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának kezdeményezését, és tájékoztatni kell az ezzel járó változásokról.
(4) A bv. bíró határozatának a kézhezvételét követően az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását haladéktalanul meg kell kezdeni.
(5)
(6) Ha az intézetben nincsenek meg az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának a feltételei, az elítéltet az erre kijelölt másik intézetbe kell szállítani.

168. § (1) A bv. bíró határozata alapján - a Bv. tvr. 28/A. §-a keretei között - a végrehajtás módját a parancsnok határozza meg.
(2) Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának hatálya alá tartozó elítélteket külön körleten vagy zárkában (lakóhelyiségben) kell elhelyezni.
(3) A parancsnok - az elítélt kérését is figyelembe véve - meghatározza, hogy az elítélt a Bv. tvr. 28/A. §-ában biztosított eltávozási lehetőségeket hány alkalommal, mikor és milyen időtartamban veheti igénybe.
(4) Az elítélt részére kiadható készpénz összegét a parancsnok határozza meg, és azt az elítélt a bv. intézetből eltávozásakor kaphatja kézhez. 
(5) Az intézetből ideiglenesen eltávozó elítéltet a 84. § (1) bekezdésében megjelölt okmánnyal, illetve fényképes igazolvánnyal kell ellátni. Ha az elítélt meghatározott időpontig nem tér vissza, a 186. § szerint kell eljárni.

178. § (1) A szabadságvesztés végrehajtásának félbeszakítása iránti kérelmet az elítéltet fogvatartó intézet parancsnokához kell benyújtani.
(2) Ha az engedélyezés a parancsnok hatáskörét meghaladja, a kérelmet véleményével együtt az országos parancsnokhoz terjeszti fel. Amennyiben a félbeszakítás az igazságügyminiszter hatáskörébe tartozik, az iratokat - az országos parancsnok javaslatával - az Igazságügyi Minisztériumba kell felterjeszteni.

179. § (1) A kérelmezőnek igazolnia kell, hogy a kérelem indoka a valóságnak megfelel. A kérelem indokoltságát az intézet ellenőrizheti, az indokok tisztázását kezdeményezheti.
(2) Ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződik. A betegségről, illetve a temetésről szóló igazolást az elítélt a félbeszakítás ideje alatt köteles beszerezni és azt az intézetbe való visszaérkezésekor átadni.

181. § Ha az elítélt súlyos betegségben szenved és kérelmet nem terjesztett elő, a félbeszakításra a parancsnok, továbbá a Központi Kórház, illetve az IMEI vezetője is javaslatot tehet.

184. § Ha az elítélt ellen az engedélyező hivatalos tudomása szerint újabb büntetőeljárás van folyamatban, a döntés előtt be kell szerezni - az eljárás szakaszától függően - az ügyész vagy a bíróság véleményét.

185. § (1) A szabadságvesztés félbeszakításáról az intézet szerint illetékes megyei rendőr-főkapitányságot értesíteni kell. Az értesítésnek tartalmaznia kell a félbeszakítás várható időtartamát és az elítélt által megjelölt tartózkodási helyet.
(2) Ha a félbeszakítás tartama öt napot meghalad, az elítélt negyvennyolc órán belül a tartózkodási helye szerint illetékes rendőrkapitányságon köteles jelentkezni.
(3) Félbeszakítás esetén az elítéltet a 204. § a)-e) pontjainak megfelelő tartalmú igazolással kell ellátni.

186. § (1) Ha az elítélt a félbeszakítás lejártakor vagy annak megszüntetésekor a szabadságvesztés folytatására nem jelentkezik, vagy az intézet felszólításában megjelölt időpontig nem tér vissza, a parancsnok az elítélt tartózkodási helye szerint illetékes rendőrkapitányságot keresi meg az elővezetés iránt.
(2) Ha az elővezetés harminc napon belül nem vezet eredményre, a parancsnok elfogatóparancs kibocsátása végett az intézet székhelye szerint illetékes megyei (fővárosi) bírósághoz fordul.

187. § (1) A szabadságvesztés félbeszakítását az engedélyező megszünteti, ha a tudomására jut, hogy
a) az elítélttel szemben a félbeszakítás tartama alatt elkövetett bűncselekmény miatt büntetőeljárás indult, vagy újabb szabadságvesztés végrehajtásáról érkezik értesítés;
b) az elítéltet más ügyben előzetes letartóztatásba helyezték;
c) a félbeszakítás indoka az engedélyezett határidő letelte előtt megszűnt.
(2) A félbeszakítás megszüntethető, ha az illetékes hatóság írásbeli tájékoztatása szerint az elítélt a félbeszakítás ideje alatt a társadalmi együttélés szabályait durván sértő magatartást tanúsított, és ezért ellene szabálysértési eljárás indult.
(3) A félbeszakítás megszüntetéséről az elítéltet írásban haladéktalanul tájékoztatni kell, és fel kell szólítani, hogy a megadott időpontban az intézetben jelentkezzen.

221. § A nem magyar állampolgárságú elítéltekre (a továbbiakban: külföldi elítélt) a rendelet szabályait az e Címben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.

222. § (1) A külföldi elítélt befogadásáról késedelem nélkül értesíteni kell az állampolgársága szerint illetékes diplomáciai vagy konzuli képviseletet (a továbbiakban: illetékes külképviselet). Az értesítés csak akkor mellőzhető, ha a külföldi elítélt az írásbeli nyilatkozatában ezt kifejezetten kéri. Ha a külföldi elítélt többes állampolgár, az általa megjelölt külképviseletet kell értesíteni.
(2) A külföldi elítéltet az általa ismert nyelven tájékoztatni kell arról, ha nemzetközi egyezmény a szabadságvesztés végrehajtásának az átengedését lehetővé teszi.
(3) Az intézet a befogadáskor a külföldi elítéltnél lévő útlevelet átveszi, és azt a megőrzésre (kezelésre) jogosult szerv részére megküldi.

223. § A külföldi elítélt elhelyezésénél lehetőség szerint biztosítani kell, hogy a vele együtt elhelyezett elítéltek között legyen az általa használt nyelvet, továbbá a magyar nyelvet ismerő és beszélő személy.

224. § (1) A szabadságvesztés végrehajtásával kapcsolatban a külföldi elítélt jogainak és kötelezettségeinek a gyakorlásával összefüggő tolmácsolási és fordítási költségek (a továbbiakban: tolmácsköltségek) az intézetet terhelik.
(2) Ha a külföldi elítélt a szabadságvesztés végrehajtásával nem összefüggő ügyben kéri tolmács közreműködését, az intézet azt a külföldi elítélt költségére biztosítja.
(3) A külföldi elítélttel szemben folyamatban lévő büntetőeljárásban felmerült tolmácsköltségek viselésére a Be. rendelkezéseit kell alkalmazni.

225. § (1) Ha a külföldi elítélt nem Magyarországról kap csomagot, annak vám- és postaköltségét, valamint az egyéb költségeket maga viseli, e költségek megfizetését az illetékes külképviselet átvállalhatja. Ha a külföldi elítélt letéti pénzzel nem rendelkezik, és a költségeket az illetékes külképviselet sem biztosítja, az intézet a költségeket megelőlegezheti, ha a tartozás megfizetését a külföldi elítélt vállalja és annak fedezetét igazolja.
(2) Ha a külföldi elítéltnek nincs letéti pénze, a hozzátartozó részére havonta egy alkalommal - az intézet költségére - küldhet levelet.
(3) A nem magyar nyelven írt vagy kapott magántermészetű levél biztonsági ellenőrzése esetén a levelet négy napon belül kell az intézetnek a címzetthez továbbítani vagy kézbesíteni.
(4) Az illetékes külképviselethez írt vagy az onnan érkező levelek tekintetében a 86. § (4) bekezdésében foglaltakat kell alkalmazni.

226. § (1) A külföldi elítélt és az illetékes külképviselet tagja a konzuli kapcsolatokról szóló nemzetközi egyezmény, valamint az érintett államok által kötött szerződésekben foglaltak szerint, az e rendeletben foglaltak figyelembevételével tartanak kapcsolatot. A kapcsolat felvétele csak a külföldi elítélt beleegyezésével történhet.
(2) Ha a külföldi elítélt kéri, hogy az illetékes külképviselet tagja az intézetben meglátogassa, részére csomagot vagy pénzt küldjön, kérelmét az intézet haladéktalanul továbbítja.
(3) A (2) bekezdés szerinti látogatások vagy csomagküldések száma nem korlátozott, a látogatás időpontját - ha az nem az általános látogatási időben történik - az illetékes külképviseletnek és a parancsnoknak előzetesen egyeztetniük kell.

227. § Az illetékes külképviselet a bv. szervezet fogvatartásában lévő elítélt (elítéltek) helyzetéről való tájékoztatásra irányuló kérését az Országos Parancsnokságnak küldi meg.

228. § (1) Ha a külföldi elítélt vagy a jogi képviselője a szabadságvesztés végrehajtásának más állam részére történő átengedését kéri, a kérelmet az Országos Parancsnokság útján az igazságügyminiszterhez kell felterjeszteni.
(2) A szabadságvesztés végrehajtásának más állam részére történő átengedésekor az intézet a kiutasítás szabályainak a megfelelő alkalmazásával jár el.

231. § Ha a külföldi elítéltet a bíróság kiutasította, az intézet a várható szabadulás előtt harminc nappal - ennél rövidebb tartamú szabadságvesztés esetén haladéktalanul - az ítéletkiadmányt és a kiutasításról szóló bírósági értesítést megküldi a kiutasítást alkalmazó elsőfokú bíróság székhelye szerint illetékes rendőr-főkapitányságnak, egyben értesíti, hogy a külföldi elítéltet mely időpontban és hol veheti át. Az átvételt a rendőr-főkapitányság képviselője írásban igazolja.

232. § (1) A külföldi elítélt szabadításáról, illetve a más államnak történő átadásáról az intézet értesíti az illetékes külképviseletet, az Országos Parancsnokságot, szabadítás esetén - a szabadulás előtt legalább három nappal - az útlevelet őrző szervet. Az illetékes külképviseletet az intézet nem értesíti, ha azt a külföldi elítélt az írásbeli nyilatkozatában kifejezetten kérte.
(2) A külföldi elítélttel a szabadulásakor közölni kell, és a szabadulási igazoláson fel kell tüntetni, hogy okmányait, útlevelét melyik szervnél veheti át.
(3) A szabadságvesztés végrehajtása céljából más államnak átadott külföldi elítélt szabadulási igazolásán fel kell tüntetni az átengedést engedélyező szerv megnevezését, a határozat keltét és ügyszámát.

A zárka és a lakóhelyiség berendezései, felszerelési tárgyai
1. Személyenként:
-  fekhely;
-  ülőke;
-  szekrény.
2. Közös használatra:
-  asztal;
-  hulladéktároló edény;
-  hamutartó;
-  lehetőség szerint rádió és televízió;
-  lábbeli tároló;
-  tükör;
-  lavór, söprű, szemetes lapát, felmosóruha.
Az elítéltek egy napra eső élelmezési normája
 - Nem dolgozó elítélt részére	 9 200-10 000 Joule;	
 - könnyű testi munkát végző és a fiatalkorú elítélt részére	 13 400-15 000 Joule;	
 - nehéz testi munkát végző elítélt részére	 14 700-16 300 Joule;	
 - kórházi ápolás ideje alatt, amennyiben az orvos másként nem rendelkezik	  
12 600-13 400 Joule;	
 - orvosi javaslat alapján fogyasztó, illetve roboráló (erősítő) diéta esetén	  
3 200-16 800 Joule.	

4. A fogvatartottak egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III. 6.) IM rendelet 
1. § (1) E rendelet hatálya a büntetés-végrehajtási intézetben (a továbbiakban: bv. intézet) fogva tartott elítéltre, előzetesen letartóztatottra (a továbbiakban együtt: fogvatartott) terjed ki.
(2) A nem magyar állampolgárságú fogvatartottra - ha nemzetközi szerződés eltérően nem rendelkezik - a magyar állampolgárságú fogvatartottra vonatkozó jogszabályokat kell alkalmazni.
(3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
(4) A fogvatartottak egészségügyi ellátását a büntetés-végrehajtási szervezeten belül - az IMEI kivételével - szakmailag a Központi Kórház felügyeli.
(5) Amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtási szervezet keretein belül nem lehetséges, a bv. intézet orvosa (a továbbiakban: bv. orvos) vagy a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézete (a továbbiakban: bv. egészségügyi intézet) gondoskodik arról, hogy a fogvatartott nem a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézményben (a továbbiakban: egészségügyi intézmény) részesüljön a megfelelő ellátásban.

4. § (1) A fogvatartottat a bv. orvos köteles felvilágosítani az egészségi állapotáról, tájékoztatást adni a tervezett orvosi beavatkozások szükségességéről, kockázatáról, valamint arról, hogy a szükségesnek ítélt vizsgálat vagy beavatkozás elmaradása milyen következményekkel járhat az egészségi állapotára nézve.
(2) A fogvatartottnak biztosítani kell a külön jogszabályokban meghatározottak szerint a fogvatartás alatt keletkezett egészségügyi adatainak megismerését.
(3) A fogvatartott egészségügyi ellátása visszautasításával kapcsolatos önrendelkezési joga - a saját és a közösség egészségének védelme érdekében -
a) veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető állapot fennállása esetén,
b) életveszélyes állapot, valamint várhatóan maradandó egészségkárosodás elhárítása miatt,
c) közegészségügyi-járványügyi érdekből,
d) törvényben meghatározott esetekben
korlátozható.
(4) A műtétre és a műtétnek minősülő vizsgálati (invazív) eljárásra az egészségügyi jogszabályok rendelkezései az irányadók.

5. § Amennyiben a fogvatartott a 4. § (3) bekezdésében felsorolt esetekben az előzetes tájékoztatás ellenére megtagadja az együttműködést, az orvos köteles a vizsgálatot vagy kezelést - a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvényben meghatározott intézkedések mellett - elvégezni.