OBH 2852/1999., OBH 3629/1999., OBH 4953/1999., OBH 4954/1999., OBH 5923/1999., OBH 1970/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Nagy Tiborné

A vizsgálat megindulása:
	A panaszosok az ország különböző településein a belvíz-csapadékvíz elvezetés hiányosságaival kapcsolatos ügyekben fordultak az országgyűlési biztoshoz.
A panaszok egyaránt tartalmazták e közfeladat ellátatlanságából és a hatóság intézkedésének elmaradásából eredő sérelmeket.
	Vizsgálatomat az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz, a 13. §-ban a tulajdonhoz, a 18. §-ban és a 70/D. §-ban meghatározott az egészséghez és egészséges környezethez való jog megsértésének gyanúja miatt indítottam.
	Felkértem az Országos Vízügyi Főigazgatóság (OVF) vezetőjét mind az egyedi, konkrét ügyek, mind annak a vizsgálatára, hogy az országos vízügyi felügyelet e feladat ellátását hogyan ellenőrzi, elmaradása esetén milyen intézkedéseket tesz, tehet.

Alkalmazott jogszabályok és az állami irányítás egyéb jogi eszközei:
•	1987. évi XI. törvény a jogalkotásról
•	1988. évi I. törvény a közúti közlekedésről, valamint a végrehajtására kiadott
•	(IV.21.) MT rendelet
•	1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
•	1995. évi LVII. törvény a vízgazdálkodásról
•	1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
•	72/1996. (V.22.) Korm. rendelet a vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról
•	253/1997. (XII.20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési
•	követelményekről
•	120/1999. (VIII.6.) Korm. rendelet a vizek és a közcélú vízilétesítmények
•	fenntartására  vonatkozó feladatokról, a 72/1996. (V.22.) Korm. rendelet módosításáról
•	2032/2000. (II.11.) Korm. határozat a 2000 elején kialakult belvízi helyzet
•	kapcsán szükséges teendőkről.

Az egyes panaszokban megállapított tényállás

1.  Az OBH  2852/1999. számú ügyben
A panaszos ingatlana néhány szomszédos telekkel együtt Vajszló község belterületén egy lefolyástalan mélyedés alján helyezkedik el. A mélyedést a Vejti felé vezető út töltése két részre osztja, a két mélyebb rész között jelenleg a vizek útátereszen vagy más létesítményen keresztül nincsenek összeköttetésben. Így az úttól jobbra és balra eső mélyedéseknek önálló vízgyűjtő területe van. E vízgyűjtő területekről a legmélyebb pontra, a panaszos telkére és a szomszédos telekre az úton és a felszín alatt folynak le a felszíni és talajvizek. A terület időszakosan vízjárta hely. A korábbi (a jelenleg itt álló házak létesítését megelőző) időszakban a községnek ez a területe beépítetlenül maradt, nyilvánvalóan az említett okok miatt is. A közelmúltban (egy-két évtizede) épített itteni házak a mélyedésnek az út felőli, viszonylag magasabb sávjában létesültek, ennek ellenére a tapasztalatok szerint időnként azok is ki vannak téve annak, hogy a lábazatukat a nyílt víz elérje és feláztassa. A víz által fenyegetett házak engedéllyel épültek.

2. Az OBH 3629/1999. számú ügyben
A vízelvezetési panasszal a Budapest, XIX. kerületi Temesvár utcának Rögös utca és Nagyenyed utca közötti szakasza érintett. Az utca északi oldalán víznyelőaknák, a déli oldalon nyomokban nyílt árok található. A szennyvízvezeték az utca közepén halad. A déli oldalon a Kassa utca alatti szakaszon 30 cm átmérőjű betoncső, majd burkolt árok van. Az árok bekötésének nyoma a fogadónál fellelhető, de a közbenső szakaszt - a helyi lakosok tájékoztatása szerint - a Hárs utcai csatornának a Temesvár utcai csatornába való bekötése során megszüntették, így vízelvezetése nincs.
Rendkívüli csapadék esetén a csapadék- és szennyvíz a víznyelő aknákon visszafolyik, az utat és a környező házak pincéit (köztük a panaszosét) elönti. Az útról lefolyó víz fogadó hiányában a meglévő árokszakaszban tározódik, illetve szikkad el.

3. Az OBH 4953/1999. számú ügyben
Szabadszálláson a városközpontban lévő utcában az árkot betöltötték, és egy garázst építettek a feltöltésre. A panaszos szerint az árok melletti kenyérgyárból a csapadékvíz mellett néha szennyvizet is kivezettek. A kenyérgyár jelenleg nem működik, a szennyvíz elvezetés ténye nem tapasztalható. Kellemetlen bűzt áraszt viszont az árok Ny-i oldalán lévő telken felhalmozott trágya, ahonnan minden valószínűség szerint bejut az árokba a trágyalé. A környező területekről és az épületek ereszcsatornáiból szintén ebben az árokban gyűlik össze a víz, ahonnan csak elszivárogni és részben elpárologni tud. Valószínűsíthető, hogy ennek szerepe van a közelben lévő építmények - így panaszos házának - vizesedésében.

4. Az OBH 4954/1999. számú ügyben
Szabadszállás keleti részén, egy alacsonyabb fekvésű területen alakított ki az önkormányzat építési telkeket, köztük a panaszosokét. Az elmúlt két évtizedben a csapadékszegény, száraz időjárási körülmények miatt - mint az ország nagyon sok településén - itt sem okozott gondot a magas talajvízállás, valamint a vizek megjelenése a talajfelszínen. Az 1999-es év vízkárainak részbeni enyhítésére ideiglenes nyílt árkokat és vízgyűjtőt létesítettek. Panaszosok ezt nehezményezték.
A Vízügyi Igazgatóság helyszíni bejáráson azt tapasztalta, hogy az épületek - így a panaszos háza - közvetlen veszélynek még nincsenek kitéve. A száraz időjárás hatására a víz lassú ütemben ugyan, de visszavonult. Csapadékos időjárási körülmények között azonban az épületeket ismételten elöntötte volna a víz, vagy a panaszolt nyílt csapadékvíz gyűjtőt kellett volna újból használni. 
Az önkormányzat a vizsgálat után a zárt rendszerű csapadékvíz elvezetőt és a befogadó létesítményeket 2000. november 30-ra megépítette.

5. Az OBH 5923/1999. számú ügyben
Tápiószentmártonban az önkormányzat a Katona József utcában a meglévő csapadékvíz elvezető árkot betemettette, és helyette újat alakított ki. A víz befogadója a Kutyatejes csatorna lenne, azonban az újonnan kialakított árok lejtése ezzel ellentétes. Mérete és az elhelyezett 20-as átmérőjű áteresz nem biztosítja az érintett területről a csapadékvíz elvezetését. Ezért a panaszos lakóházának udvarát esőzések alkalmával elönti a víz.
Az árok vízjogi létesítési engedély nélkül készült.
A terület vízrendezésére a tervet az önkormányzat már a Vízügyi Igazgatóság 2000. április 7-i bejárása idején megrendelte, de még engedélyezésre sem nyújtotta be.
A Vízügyi Igazgatóság azonnali intézkedésre, a terület helyi vízkár-veszélyének megszüntetésére, az elkészített vízi-létesítményekre a fennmaradási engedély megkérésére szólította fel a polgármestert.

6. Az OBH 1970/2000. számú ügyben
A panaszban érintett ingatlanok a Badacsony hegy É-D-i meredek lejtőjén helyezkednek el. Ezt a lejtőt keresztirányban községi utak metszik. Az üdülőnegyed telekkiosztása É-D irányú, amely megegyezik az esésvonal irányával. Az érintett üdülőterület csapadékvíz terhelését fokozza a tőle É-ra elhelyezkedő vízgyűjtő területen keletkezett csapadékvíz, amely hozzáadódik a saját területre esőhöz. A terület Ny-i oldalán húzódik egy elvezető árok, amely a vasúton és a 70-es útba beépített átereszen keresztül a csapadékvizet a Balatonba juttatja. A tárgybani üdülőterületre a felsőbb részekről érkező csapadékvíz és az útkorszerűsítések során szilárd burkolatot kapott útfelületek közvetítésével lejutó vízmennyiség nincs elvezetve. Ezért a telkek egymástól, az utakról, az utak a telkekről veszélyeztetettek a lezúduló víz miatt.

A vizsgálat megállapításai:

I. Az egyedi panaszokban:
 1. Az OBH 2852/1999. számú ügyben elfogadtam a Dél-dunántúli Vízügyi Igazgatóság szakvéleményét:
"Az adott körülmények mellett, ha már (ilyen vízjárású viszonyokkal számolva, vagy nem számolva) beépítés történt műszakilag indokolt lett volna, illetve indokolt lenne ma is olyan jellegű lábazat, épületszerkezet alkalmazása, ami lehetőség szerint ellenáll a károsító hatásoknak. Más tekintetben mérlegelendő a terület időszakonkénti elöntésének, talajvízszint emelkedésének műszaki megoldásokkal történő csökkentése. Egyfajta ilyen beavatkozásra a helyi önkormányzat tervet készíttetett. A Vízügyi Igazgatóság képviselői e tanulmánytervet átnézve azt a véleményüket jegyzik meg, hogy abban még számos kérdés lezáratlan. Így a tervezett megoldás szerint a víz nem éri el a végső befogadót. Olyan útárkok felhasználására gondolt a tervező, amelyek nem víziművek, hanem úttartozékok; továbbá a probléma súlyához képest nem tárja fel a vizsgált belvízelvezetési módnak a vízátvezetés útvonalán, a vízátvezetéssel összefüggő - esetlegesen káros - hatásait. Ezzel együtt is a tanulmánytervi megoldás aránylag magas költséggel járna, ami összefügg azzal, hogy a panaszolt helynek kb. 500 méteres sugarú körzetében nem található közcélú - állami vagy önkormányzati tulajdonú - vízelvezető, vízfolyás vagy csapadékvíz-csatorna. Az utóbbi helyzet azt is jelzi, hogy vízkáros helyzetek fellépése esetén a község önkormányzata hatékonyan nem tud beavatkozni vízelvezetési, vízelterelési eszközökkel a károk enyhítése érdekében. Nincs olyan önkormányzati vízmű vagy csapadékvíz-elvezető csatorna, melynek hatásterületéhez hozzátartozna a panaszolt vízjárta mélyedés."
"A Vízügyi Igazgatóság a megvizsgált tanulmánytervben ajánlott megoldáson túl tanácsolja a panaszosnak és egyben a helyi önkormányzat figyelmébe ajánlja, hogy vízelvezetés helyett a vizek rendezett visszatartását tűzzék ki célul, a mély terület nagyobb részének - a beépítetlen és mezőgazdaságilag is alig hasznosított részén - víztározóvá történő kialakításával, a beépített sáv felől zárótöltés létesítésével, és a beépített, de még mindig viszonylag mélyebb terület felől a vizeknek a tározóba történő időszakos szivattyúzásával.
Ha ilyen megoldást választanának, lehetőség nyílna esetleg olyan vizes élő helyek  kialakítására a tározóhoz kapcsolódva, melyek a táj eredeti arculatának, a korábbi ormánsági vízviszonyoknak megőrzését, reprodukálását szolgálhatná, ami köz-érdeklődésre is számíthatna, az evvel alátámasztható esetleges közérdekű támogatás lehetőségével együtt. 
         Másrészről szélsőségesen változó vízjárási időszakokban a tározó vízbő időszakokban összegyűjtött vizeit a követő aszályos időszakokban a kertek öntözésére is lehetne használni. Az ajánlott tározós beavatkozás, ugyanúgy mint egyéb, pl. a tanulmánytervben vizsgált vízkár-elhárítási mód, a vízművei és a kapcsolódó vízhasználat kapcsán vízjogi engedély köteles tevékenység, tehát a Vízügyi Igazgatóságtól kell rá, a létesítés megkezdése előtt a jogszabályban előírt tartalmú, szaktervező által készített terveket és egyéb dokumentációkat tartalmazó kérelmet beterjeszteni."

  Nem  fogadhattam el (alább, az általános megállapítások szerint) az Igazgatóság  következő véleményét:
"Ilyen körülmények között - amíg az önkormányzat megfelelő műszaki létesítmények útján saját érdekében állónak nem ítéli, feladatává nem teszi az itteni vízelvezetést, addig az ingatlantulajdonosok és használók feladata az érdekeiknek megfelelő vízkárelhárítás, illetve viselniük kell a vízjárási kockázatot az időszakosan vízjárta körülményekből adódóan."
Megállapítottam, hogy az önkormányzat jogelődje, a tanács egy mély fekvésű területen kellő közművesítés nélkül alakított építési telkeket. A területen vagy meg kellett volna oldani a vízelvezetést, vagy nem lehetett volna parcellázni. A kialakult helyzetben többek felelőssége felvethető: a parcellázó, telkeket értékesítő tanácsé, a telkeket vásárlóké, akik azokat megtekintett állapotban vették, a rendezési terv (ha volt) készítőké, akik a területet beépítésre alkalmasnak ítélték, a rendezési terv jóváhagyóié, az egyes épületek tervezőié, a tanácsi építési hatóságé, aki építési engedélyeket adott ki erre alkalmatlan területre stb.

Tekintettel a fentiekben leírtakra  és a parcellázás, építés óta eltelt hosszú időre, a tulajdonosok helyzete hatóság vagy közszolgáltató által nem rendezhető. A felelősség megállapítása, kártalanítási igény érvényesítése csak bírósági eljárásban lehetséges. Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény alapján a hatásköröm hiányát állapítottam meg, a konkrét ügyekben vizsgálatomat lezártam, és intézkedést sem kezdeményezek.

  2. Az OBH 3629/1999. számú ügyben elfogadtam a Közép-Dunavölgyi Vízügyi Igazgatóság véleményét:
               "A  terület problémája  a  csapadékvíz  és  a  szennyvíz különválasztásával  oldható  meg. Csak olyan megoldás fogadható el, ami a csapadékvizeket a szennyvíz leválasztása után vezeti a befogadóba. Megvizsgálandó, hogy a végleges kiépítés a meglévő csatorna felhasználásával hogyan oldható meg."
        A megoldás érdekében a kispesti önkormányzat elvi,  majd  végleges vízjogi engedélyt kért a Vízügyi Igazgatóságtól, amelyet 2000. november 6-án H.43.175/6/2000. szám alatt meg is kapott.
        Megállapítottam, hogy a panasz megalapozott, a megoldásra a feltételek adottak lenné-nek. A tényleges megoldáshoz pénzügyi fedezet és az önkormányzat akarata szükséges. A kialakult állapot a panaszosok tulajdonhoz és az egészséges környezethez való jogával kapcsolatban visszásságot okoz.
	Kezdeményezem ezért, hogy az önkormányzat kötelezettségeire és lehetőségeire figyelemmel a lehető legrövidebb időn belül intézkedjen a jelen helyzet felszámolásáról, a csatornarendszer közegészségügyi szempontból is megfelelő szétválasztásáról, a szennyvíz és a csapadékvíz előírásos bekötéséről.
	Kérem, hogy a polgármester ilyen értelmű előterjesztéssel éljen a testülethez.

 3. Az OBH 4953/1999. számú ügyben az Alsó-Dunavölgyi Vízügyi Igazgatóság tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy a panasz jogos. A polgármester az Igazgatóságnak 2000. február 29-én azt nyilatkozta, hogy a garázs elbontásának lehetőségét megvizsgálják, és rövidesen megszüntetik az árok lefolyástalan jellegét. A garázst azóta sem bontották le, és arra nem is intézkedtek. A fennálló helyzet sérti a panaszosnak az egészséghez, az egészséges környezethez való jogát.

	Ajánlás:
	Felkérem az Alsó-Dunavölgyi Vízügyi Igazgatóság vezetőjét, hogy vízügyi felügyeleti jogkörében járjon el. A vízelvezető árok közegészségügyi szempontból is kielégítő, rendeltetésszerű használhatóságához szükséges hatósági intézkedéseket tegye meg.

     4. Az OBH 4954/1999. számú ügyben
         Megállapításaim részben azonosak az OBH 2852/1999. számú ügyben leírtakkal. Azzal a különbséggel, hogy a nem megfelelő területet már az önkormányzat parcellázta, és az ott említettek jogutód szervei jártak el. Mivel az önkormányzat utólagosan a panaszok, a Vízügyi Igazgatóság és az országgyűlési biztos vizsgálata után a hiányzó műveket megépítette, a panasz megoldódott és további intézkedésemre nincs szükség. Ezért a vizsgálatot lezártam.

     5. Az OBH 5923/1999. számú ügyben
         Megállapítottam, hogy Tápiószentmárton önkormányzata vízjogi létesítési engedély nél-
         küli  munkát végeztetett, ráadásul szakszerűtlenül. A Vízügyi Igazgatóság  2000.  április 
       7-i felszólítása ellenére a fennmaradási engedélyt nem kérte meg. Az Igazgatóság ennek elmaradása miatt nem intézkedett. Általános felügyeleti ellenőrzés keretében 2000. október 4-én vizsgálta csak az ügyet. Az ekkor felvett jegyzőkönyv nem utal a korábbi megállapításokra, nem rögzíti azt sem, hogy a szakszerűtlenül, engedély nélkül épített létesítmények fennmaradási kérelmének beadására eredmény nélkül hívta fel az Igazgatóság a polgármestert. 2000. december 31-i határidőt tűzve a jegyzőkönyvben szólítják fel újból az önkormányzatot megvalósulási tervdokumentáció benyújtására. Nem tartalmaz a jegyzőkönyv arra nézve semmit, hogy a határidő elmulasztásának, a másodszori felszólítás nem teljesítésének mi a következménye.
	Megállapítottam, hogy az önkormányzat mint közszolgáltató az engedély nélküli, szakszerűtlen munkavégzéssel, és a Vízügyi Igazgatóság mint hatóság a fennmaradási engedélyezés elégtelen eljárásával visszásságot okoztak a panaszosnak a tulajdonához, az egészséges környezethez való jogával kapcsolatban. Mulasztásaik sértik a panaszos jogbiztonsághoz való jogát is.
	Ezért kezdeményezem, hogy  a Közép-Dunavölgyi Vízügyi Igazgatóság vezetője a konkrét ügyben a fennmaradási engedélyezési eljárást haladéktalanul folytassa le. A jövőben az engedély nélküli munkavégzések tudomására jutásakor a vízügyi és államigazgatási eljárási szabályoknak megfelelő, kikényszeríthető eredményű eljárásokat folytasson le, és azok végrehajtására is intézkedjen.

     6. Az OBH 1970/2000. számú ügyben
	A hatásköröm hiányát állapítottam meg. A Közép-Dunántúli Vízügyi Igazgatóság arról tájékoztatott, hogy az érintett ingatlanok vízkárai miatt birtokvédelmi ügy van folyamatban a Tapolcai Városi Bíróságnál. A  bíróságon folyó ügyben az Obtv. 16. § (1) bekezdése és 29. § (1) bekezdése értelmében az eljárásra nincs hatásköröm.

II/1. A települési belvíz-csapadékvíz elvezetés helyzetéről és a vízügyi felügyeletről  általában
	"A települési belvíz - csapadékvíz elvezetés feladatainak, hatósági jogkörének a jogi szabályozását alapvetően a helyi önkormányzatokról szóló módosított 1990. évi LXV. törvény valamint a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény tartalmazza.
	A módosított 1990. évi LXV. törvény 8. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés értelmében a települési önkormányzat feladata többek között a vízrendezés és a csapadékvíz elvezetés. A hivatkozott törvény 8. § (2) bekezdés alapján a települési önkormányzat maga határozza meg - a lakosság igényei alapján, anyagi lehetőségeitől függően - hogy az (1) bekezdésben meghatározottak közül mely feladatokat, milyen mértékben és módon lát el. Tehát az önkormányzati törvény szabályozása alapján a belterületi vízrendezés és csapadékvíz elvezetés nem kötelezően ellátandó feladata a települési önkormányzatnak.
	A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény 4. §-a határozza meg a helyi önkormányzati feladatokat, többek között az e) pontban a vízi közüzemi tevékenység körében a település csapadékvíz elvezetését, valamint az f) pontban a helyi vízrendezést. A törvényi szabályozás azonban az itt felsorolt, valamint a 4. §-ban előírt további feladatok között egyik javára sem biztosít prioritást a többi feladattal szemben.
	A vízgazdálkodási törvény tulajdonra és a tulajdon működtetésére vonatkozó rendelkezései [7. § (3)-(4) bekezdés] alapján a helyi önkormányzat tulajdonában lévő vizekről és vízilétesítményekről a törvény egyéb vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel a központi és önkormányzati költségvetésben meghatározott pénzeszközök felhasználásával kell gondoskodni. Ezek a feladatok - többek között - a víziközművek - melybe beleértendő a csapadékvíz elvezetést biztosító vízilétesítmények is - fenntartása, bővítése, üzemeltetése, valamint a belvízelvezető művek létesítése, fenntartása, bővítése és a belvízvédekezés végrehajtása, továbbá a település belterületén a csapadék- és egyéb vizek kártételeinek megelőzése.
	A vízgazdálkodási törvény tehát a települési belvíz- és csapadékvíz elvezetéssel kapcsolatos helyi önkormányzati feladtok tekintetében sem tartalmaz prioritást, minden feladat tekintetében azonos ellátási kötelezettséget ír elő.
	Az önkormányzatok megalakulását követő évek 1995. évig kifejezetten csapadékszegény, aszályos évek voltak. Ebben az időszakban a települési önkormányzatok nem szembesültek a belterületi vízrendezés és vízkárelhárítás problémáival. A korábban állam által ellátott, majd ezen időszakban az önkormányzatokhoz telepített vízgazdálkodási feladatokat az egyes települési önkormányzatok eltérően értékelték. Az önkormányzatok kisebb része példaértékűen fejlesztette és karbantartotta a vízelvezető rendszereket, azonban más településeken - és döntően ez volt a jellemző - elhanyagolták ezirányú feladataikat. Jelentős különbségek alakultak ki az önkormányzatok között, ezért a belterületi vízrendezési művek állapotára, a vízkár veszélyeztetettségre általános érvényű megállapítás ma nehezen adható, de inkább az a megállapítás helytálló, hogy a települési csapadékvíz elvezető létesítmények kiépítettsége nem megfelelő és a meglévők is elhanyagolt állapotban vannak.
	Az 1996-tól csapadékosra forduló időjárás felkészületlenül érte az önkormányzatok többségét, az elvezető rendszerek nem funkcionáltak, és a bekövetkezett károkért való esetleges felelősségüket is igyekeztek elkendőzni, illetve másra hárítani a települések. Ugyanakkor azt is meg kell állapítani, hogy az utóbb időszak - különösen az 1999. és 2000. évi - vízkárok egy része a rendkívüli hidrometeorológiai események miatt elkerülhetetlen volt. Az elvezető rendszereket az ilyen ritka előfordulási valószínűségű csapadékterhelésre más, fejlettebb országokban sem szokták kiépíteni. Emiatt és fentiekben említett karbantartottsági hiányok következtében fordulhatott elő, hogy 1999-ben mintegy 12 000 épület és közel 30 000 lakos került veszélybe. Lakhatatlanná vált kb. 400 épület és több mint 3 000 embert kellett kitelepíteni. Az önkormányzatokat ért károk meghaladták a 16 milliárd forintot. Ez az összeg nem tartalmazza a vízfolyásokban, vízilétesítményekben keletkezett károk mértékét.
	Az elmúlt években ismételten jelentkező vízkárok miatt az önkormányzatok is - igaz kényszerűségből - egyre inkább ráeszmélnek, hogy a jogszabályok által feladatkörükbe utalt vízkárelhárítási feladatokat más nem fogja elvégezni helyettük, és a legutóbbi időben már késlekedés nélkül kezdték mentesíteni a településeiket. Mindez azonban csak a szándékot és a tettrekészséget tükrözi részükről, hiszen sem alkalmas eszközökkel (beleértve az anyagi eszközöket is), sem megfelelő szakmai hozzáértéssel nem rendelkeznek.
	A vízügyi igazgatóságok a kezelésükbe tartozó főműveken folytatott védekezés mellett ellátták az érintett önkormányzatok védekezési munkáinak irányítását, és műszaki segítséget is adtak. Így 1999-ben közel 300 településen nyújtott a védekezéshez segítséget anyagokkal, szivattyúk telepítésével, de a tárcaközi együttműködésben résztvevő valamennyi szervezet, közöttük a polgári védelem (2000-től Katasztrófavédelmi) szervezet - és nem utolsó sorban a vízitársulatok is - jelentős mértékben segítették az önkormányzatokat a helyi vízkárelhárításban, a belterületek vízelvezetésében.
	A felsorolt problémák megoldását nagy mértékben segítheti annak a szemléletnek a kialakulása, amely felismeri, hogy a vízkárelhárításban meghatározó jelentősége van a megelőzésnek, funkcióképes elvezető rendszer kialakításaival, megőrzésével, a védekezési beavatkozások megtervezésével és szakmailag felkészült védekező szervezet létrehozásával, gyakorlatoztatásával. Ezen feltételek megteremtéséig az önkormányzatok az elkövetkező években sem nélkülözhetik a kormányzati szervek - vízügyi igazgatóságok és katasztrófavédelmi szervek - eddig is megszokott segítségét.
	Fentiek figyelembevételével - tekintettel hazánk éghajlati és hidrometeorológiai adottságaira is - ismétlődő vízkárokkal a jövőben is számolni kell a településeken." (Idézet az OVF vizsgálati anyagából.)

II/2. Vízügyi hatósági intézkedésekről
	"Fentebb már említett, az önkormányzati és a vízgazdálkodási törvény vizsgált témakörében fennálló ellentmondás enyhítése, illetve az 1995. évi LVII. törvény 33. § (2) bekezdés alkalmazhatósága érdekében a vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról szóló 72/1996. (V.22.) Korm. rendelet vízjogi kötelezésekkel kapcsolatos rendelkezéseinek módosítását kezdeményezte a vízügyi ágazat.
	A módosítást tartalmazó 120/1999. (VIII.6.) Korm. rendelet 1999. augusztus 21-én történt hatályba lépésével vált lehetővé a vízügyi hatóság részére a vizsgált témakörben vízjogi kötelezés megállapítása.
	A megkeresésre lefolytatott vizsgálat eredményeként megállapítottam, hogy a módosítás hatályba lépését követően a vizsgált témakörben 51 kötelező határozatot adtak ki az első fokú hatósági jogkört gyakorló területi szerveink.
	Vizsgáltuk továbbá, hogy a kötelező határozatok teljesítése milyen arányban történt meg önként és milyen arányban kellett a végrehajtási eljárást megindítani, valamint a végrehajtási eljárások mennyiben voltak sikeresek.
	Megállapítható, hogy a vizsgált témakörben a hiányosságok kiküszöbölésére a vízügyi felügyelet eredményeként meghozott vízjogi kötelezés nem elég hatékony, mert a kötelező határozatokat elenyésző arányban teljesítették önként, ez esetben is többszöri - megalapozott - teljesítési határidő módosítási kérelmet követően. Az ügyek jelentős részében - az összes jogorvoslati lehetőség igénybevételét követően végrehajtási eljárás megindítása vált szükségessé, melyek nem mondhatók sikeresnek, a megemelt végrehajtási bírságösszeg ellenére sem.
	A vízjogi eszközök nem kellő hatékonyságát pedig - álláspontom szerint - azon már részletezett probléma okozza, hogy az önkormányzati törvényben nem kötelezően ellátandó feladatkénti szabályozottság miatt az önkormányzatoknak nem áll rendelkezésére a megfelelő pénzügyi fedezet a települési belvíz- és csapadékvíz elvezetés megoldására, a fenntartási munkák elvégzésére.
	A vízjogi kötelezések nem kellő hatékonysága miatt a területi vízügyi szervek fokozott figyelmet fordítanak arra, hogy az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 9. § (2) bekezdés b) pontjában, valamint a (3)-(4) bekezdésében foglalt feladataikat teljesítsék, ezért minden esetben véleményt nyilvánítanak, részt vesznek a helyi építési szabályzat és a településrendezési terv előkészítése során tartott egyeztető tárgyalásokon. A területi vízügyi szervek beszámolója szerint szakvéleményüket az esetek nagy százalékában figyelembe veszik az önkormányzatok.
	A területi vízügyi szervek ezirányú feladatai maradéktalan ellátásának azért van kiemelt jelentősége, mert az építési szabályzatokban, településrendezési tervekben jeleníthető meg azon vízgazdálkodási szakmai feltétel, hogy a mélyfekvésű és vízjárta helyeken a beépítés lehetőségét csak a belvíz-csapadékvíz elvezetés teljes biztosítása után teremtsék meg az önkormányzatok.
	Általános tapasztalat, hogy az önkormányzatok a korábban kiépített rendszerek karbantartását elhanyagolták és a szükséges fejlesztéseket nem végezték el, ennek ellenére gyakran a korábbi beépítés és hasznosítás jellegét indokolatlanul megváltoztatva mélyfekvésű, vízjárta területeket jelöltek ki építési telekként." (Idézet az OVF vizsgálati anyagából.)

III. Összegező megállapítások

1.    Az OVF főigazgatójának helyzetértékelését és szakvéleményét elfogadtam a következő kiegészítésekkel: "a korábban állam által ellátott, majd ... az önkormányzatokhoz telepített vízgazdálkodási feladatokat ... " a vizsgálatomban feltártak szerint már az önkormányzatok megalakulása előtt sem kielégítően látta el az állam (és a tanácsok). Az amúgy sem kellő mértékben kiépített, a belterületi vízrendezéshez és csapadékvíz elvezetéshez szükséges létesítmények leromlása következett be az elmaradt karbantartások miatt. (E létesítmények szinten tartásán kívül a fejlesztésük is elmaradt.) Az építési fegyelem lazulása, az elmaradt hatósági intézkedések következtében több helyen visszafordíthatatlan - vagy csak nagy összegű közpénzek ráfordításával visszafordítható - műszaki állapotok alakultak ki.
	Nem fogadtam el az I.1 pontban ismertetett álláspontot, mert ha jogszabály nevesítetten valamely szervezet feladatává tesz egy tevékenységet, nincs helye olyan megállapításnak, hogy ameddig ezt a szervezet is nem gondolja ugyanígy, addig helyette másoknak kell a feladatot ellátni. (Az Ötv. 8. § (2) bekezdése sem vezethet ilyen értelmezéshez.)

2.    A vizsgálatban a 6 konkrét ügy tanulságai, az Országos Vízügyi Főigazgatóság saját vizsgálatai és szakmai állásfoglalása alapján megállapítható volt, hogy a településeken általában az egészséges környezet vízügyi szempontból való biztosítása, a vízkárok elháríthatósága nem megoldott. Ennek oka a települések többségében elsődlegesen a pénzhiány. Az Obtv. felhatalmazása alapján ezt az okot sem vizsgálni, sem minősíteni nincs módom. Annyi azonban a vizsgálat alapján megállapítható, hogy az eltérő anyagi helyzetű települések nem feltétlenül e helyzetüknek megfelelően látják el vizsgált feladataikat, eltérően és többnyire elégtelenül. Erre az önkormányzati, a jogalkotásról szóló, a vízgazdálkodási, az épített környezet védelméről szóló, a közúti törvények és végrehajtási rendeleteik ellentmondásai lehetőséget is adnak.

	Az Ötv. szerint az önkormányzat a tulajdonával szabadon rendelkezik; maga határozza meg, hogy a feladatai közül melyiket mikor milyen mértékben és módon látja el; rendeletével határoz területének beépíthetőségéről, és ebben senki, egyetlen szakhatóság mégoly megalapozott szakvéleményét sem kötelező tekintetbe vennie.
	A jogalkotásról szóló törvény ugyanis az önkormányzati rendeletalkotásban nem állít ugyanolyan szakmai-jogi garanciákat, mint az országos jogszabályokéban, a sajátosságok megoldását pedig rábízza az önkormányzati törvényre (azt lásd az előző bekezdésben).
	A vízgazdálkodásról szóló törvény ugyan a belterületi vízrendezés és csapadékvíz elvezetést az önkormányzatok feladatává teszi, de mivel nem kötelezően ellátandóként, elmaradása még annyira sem számonkérhető, mint a kötelező feladatoké.
	Az építési törvény és végrehajtási rendeletei rendelkeznek arról, hogy magánterületről magánterületre, magánterületről közterületre nem (vagy milyen különleges feltételekkel) folyhat a csapadékvíz. A közúti törvény rendelkezik róla, hogy az út melletti területről nem (vagy milyen különleges feltételekkel) folyhat a víz a közúthoz tartozó árokba. Egyetlen jogszabály sem szabályozza azonban, hogy közútról, más közterületről nem (vagy milyen különleges feltételekkel) folyhat a víz magánterületre.

3.    A vizek  kártételeinek kiküszöbölése,  minimumra csökkenthetősége, az árvizek meg-előzése, illetve lehetőség szerinti mederbentartása a környezet mesterséges alakításának jelentős részben függvénye. Ezért a természetes és az épített környezetbe való beavatkozáskor a természeti és műszaki törvényszerűségeket feltétlenül figyelembe kellene venni. A jogalkotáson kívül a jogalkalmazás is kizárólag így lehet eredményes.
	A települési műszaki jellegű ügyekben (építés, telekalakítás, út-járda-vízépítés stb.) a hatósági hatáskör jelentős részben a jegyzőé, tehát ő a jogalkalmazó. A jegyző munkáltatója az önkormányzat (amely rendeletével az előbb említett hibás szabályok miatt akár arra alkalmatlan területet is kijelölhet beépítésre), ő felel az önkormányzat költségvetésének összeállításáért (amelybe pénzhiány vagy egyéb okok miatt nem tervezi, tervezheti be a szükséges munkákat - például csatornázást), az engedély nélküli munkavégzést le kellene állítania (miközben a saját munkáltatója a munkát végeztető), hivatalbóli eljárásokat kellene kezdeményeznie különböző állagmegóvások érdekében, szabálytalan állapotok felszámolására stb. (miközben a kötelezendő legnagyobb földterület és ingatlan-tulajdonos a településeken általában maga az önkormányzat), ha az eljárásában a saját önkormányzata az érintett, kérheti a közigazgatási hivataltól más eljáró hatóság kijelölését (saját munkáltatója kötelezésének ügyében), magántulajdonosokat csapadékvíz elvezetésre kellene köteleznie, miközben nincs befogadó, amelyet a saját önkormányzatának kellene létesítenie, az általa összeállított költségvetésből.

4.     A vizsgálatból az is megállapítható volt, hogy az elmaradt karbantartások (és fejleszté-sek) a szabálytalanul megszüntetett elvezető, befogadó művek hiánya a rendkívüli, csapadékos időjárás következményeit felerősíti, árvízi helyzet következik be, a víz kártételei milliárdosak. Ekkor az eddigi felsorolt alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság mellé az élethez való jog veszélyeztetése is társul.

	Az is megállapítható, hogy az ilyen természeti katasztrófák elmúltával az azt okozó hiányosságokat gyakran nem szüntetik meg. Az elkövetett hibákat megismétlik - pl. ugyanoda építenek, ahol már elöntötte, ledöntötte a víz a rossz helyre épített házakat. A területet nem vonják ki a beépíthető területek közül, nem tiltják meg ott az építést stb.
	Nyilvánvaló, hogy mindaddig, amíg következmények nélkül lehet ezt tenni (nem tenni), és az állam szükséghelyzetben újra és újra helytáll azok megvédésében is, akik ezt a helyzetet újra és újra létrehozzák, változás nem várható.
	Mivel az államnak, az önkormányzatoknak e szükséghelyzetben természetesen elsőrendű kötelessége az élet védelme, majd a vagyonbiztonság, a károk enyhítése stb., mindenki hátrányos helyzetbe kerül - önkormányzat, magánszemély - aki a kötelességeit teljesítette, mert egyenlő  elbírálásban részesül azokkal, akik nem. A rendelkezésre álló erőforrások véges volta miatt ugyanis az egy károsult településre, épületre, főre jutható összeg kisebb lesz. Ezért az önhibájukon kívül elháríthatatlan és megelőzhetetlen természeti katasztrófák áldozatává vált emberek hátrányos megkülönböztetése és tulajdonhoz való joguk sérelme is megállapítható.

Megállapítottam, hogy a vizsgálatban feltárt helyzet, az II. és III. részben részletezett visszásságok és hiányosságok nem orvosolhatók egy-két jogszabály alkotásával vagy módosításával.

Az érintett állampolgároknak az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz, a 13. §-ban biztosított tulajdonhoz, a 18. §-ban és a 70/D. §-ban meghatározott egészséghez és egészséges környezethez való jogaival kapcsolatos visszásságok léteznek. Megszüntetésükhöz azonban az állam és az önkormányzatok több, összehangolt intézkedése szükséges. Ezen intézkedéseknek csak egy része olyan, amelyet országgyűlési biztosként az Obtv. keretei között ajánlhatok, vagy kezdeményezhetek (például jogalkotás), és azok is függvényei olyan döntéseknek, amelyeket nem.
Erre, valamint a panaszokban és a vizsgálatokban körvonalazódott probléma horderejére való tekintettel azt kezdeményezem, hogy a miniszterelnök vizsgáltassa meg a jelentésemben összefoglalt helyzetet, és az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslására saját vizsgálata alapján intézkedjék.

Budapest, 2000. december 12.

Gönczöl Katalin