OBH 2358/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

Belgiumban élő belga és magyar állampolgárságú panaszos a Panaszirodán személyesen eljárva kért segítséget öregségi nyugdíja megállapításához. A panaszos szerint az 1998. július 8-án benyújtott igényét a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosító Igazgatóság a szükséges szolgálati idő hiányában elutasította, fellebbezését nem bírálta el határozattal, csupán tájékoztató levelet küldött, így másodfokú elutasító határozat hiányában nem fordulhatott bírósághoz.

Érintett alkotmányos jogok

Jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bek.)

Alkalmazott jogszabályok

A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.)

Megállapított tényállás

A panaszos 1998. július 8-án öregségi nyugdíja megállapítását kérte a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságtól. Az Igazgatóság az 1998. október 21-én kelt 37-30535/98/06. számú határozatával az öregségi nyugdíj megállapítása iránt előterjesztett igényt jogszerűen elutasította.

A panaszos 1923. december 25-én született, a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.) 7. § (2) bek. alapján az öregségi nyugdíj megállapításához 10 év szolgálati idő lett volna szükséges, de csak 3 év 43 napról rendelkezik.

A panaszos által 1937. január 1-től 1941. január 31-ig, 1950. február 15-től 1950. augusztus 1-ig és 1952. augusztus 6-tól 1955. december 31-ig terjedő időben beszámítani kért szolgáltai idejét figyelembe venni nem lehetett, mivel a társadalombiztosítási szervek nyilvántartásában nem szerepelt. A Tny. 43. § (2) bek. rendelkezései szerint a szolgálati időt a társadalombiztosítási szervek nyilvántartása alapján kell számításba venni. A társadalombiztosítási szervek nyilvántartásai alapján nem igazolt szolgálati időket abban az esetben lehet elismerni, ha azokat az igénylő
"a) foglalkoztató által kiállított egykorú eredeti okirattal (igazolással), vagy
b) a foglalkoztató eredeti nyilvántartásai alapján kiállított igazolással, vagy
c) egyéb hitelt érdemlő módon bizonyítja (tanúnyilatkozat)."

Az első fokú határozat ellen az Igazgatósághoz fellebbezés nem érkezett, de a panaszos 1998. október 6-án kelt kézzel írott beadványában kérte az Igazgatóságot, hogy ne zárják le kérelmét, mert 1999. áprilisban Magyarországra jön és becsatol "egy pár igazolást". Az Igazgatóság 1998. október 26-án kelt válaszában közölte a panaszossal, hogy a fenti kérését nem tudja teljesíteni, mert igényét az első fokú határozatával elutasította, de lehetősége van a csatolt igénybejelentő lapon új igényt bejelenteni, azonban a további beszámítani kért szolgálati idő igazolása szükséges.

A panaszos ismét kérte öregségi nyugdíja megállapítását, ezt bizonyítja a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 1999. július 22-én kelt levele, melyet a panaszos által megjelölt megbízottjának (Rozgonyi Sándorné, 6600 Szentes, Rákóczi u. 115.) küldött, kérve, hogy "szíveskedjék igénylővel felvenni a kapcsolatot és felkérni, hogy aláírását közjegyző vagy konzulátus által hitelesített formában" küldje meg, szükséges még az anyakönyvi kivonata vagy annak másolata.

A vizsgálat megállapította, hogy a panaszos korábbi öregségi nyugdíj igényét elutasító határozat fellebbezés hiányában jogerőre emelkedett. Az újabb öregségi nyugdíj igény elbírálása első fokon nem történt meg, jogerős határozat nincs, az Igazgatóság hiánypótlásra való felkérésére csak részben érkezett válasz, mely alapján továbbra sincs meg az igénylő 10 év szolgálati ideje, további igazolást vagy tanúnyilatkozatot várnak. A fentiek miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 17. § (4) bekezdése alapján a vizsgálat folytatására hatáskör hiányában nincs lehetőségem.

A vizsgálat eredményeként megállapítottam, hogy az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem okozott az, hogy a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság fellebbezés hiányában nem hozott másodfokú határozatot.

Budapest, 1999. augusztus 11.

Gönczöl Katalin