OBH 2158/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy a férje ellen lopás és rongálás miatt tett feljelentése tárgyában a Tapolcai Rendőrkapitányság ill. a Tapolcai Városi Ügyészség 1 év elteltével megszüntette a nyomozást. Véleménye szerint a hatóságok nem tették meg a szükséges intézkedéseket a tényállás teljes felderítése érdekében. Ugyanakkor a férje által hamis vád miatt tett feljelentés alapján a Veszprém Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal ügyésze elfogultan és jogsértően folytatta le ellene a nyomozást. Kifogásolta továbbá a VI. - VII. kerületi Rendőrkapitányság eljárását is, ahol szintén a férje által, lopás és sikkasztás miatt tett feljelentés kapcsán folytattak nyomozást ellene és fia ellen.
	Az ügyben alkotmányos állampolgári jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében felkértem a legfőbb ügyészt a Tapolcai Rendőrkapitányságon folyamatban levő büntetőeljárás felülvizsgálatára; a Veszprém megyei főügyészt a Nyomozó Hivatal eljárása során keletkezett ügyiratok megküldésére; a budapesti rendőrfőkapitányt ill. a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét pedig a VI-VII. Kerületi Rendőrkapitányságon folyó eljárásokkal kapcsolatos tájékoztatásra, valamint a nyomozati iratok megküldésére.

Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
•	Tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § /1/ bek.);
•	Tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 57. § /1/ bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:
•	1978. évi IV. törvény a Büntető törvénykönyvről (Btk.):
233. § (1) Aki
a) a hatóság előtt mást bűncselekmény elkövetésével hamisan vádol,
b) más ellen bűncselekményre vonatkozó koholt bizonyítékot hoz a hatóság tudomására,
bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a hamis vád alapján büntetőeljárás indul.
316. § (1) Aki idegen dolgot mástól azért vesz el, hogy azt jogtalanul eltulajdonítsa, lopást követ el. 
(4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha
b) a kisebb értékre elkövetett lopást
1. a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon (a) bűnszövetségben, b) közveszély színhelyén, c) üzletszerűen, d) dolog elleni erőszakkal) követik el.
(5) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a lopást jelentős értékre követik el.
Nem minősül az elkövető számára idegennek és ekképp a lopás elkövetési tárgya sem lehet a közös tulajdonban lévő ingó dolog. A házassági életközösség fennállása alatt osztatlan házastársi vagyonközösség keletkezik. Ebből következően az állandó bírói gyakorlat szerint a házassági életközösség fennállása alatt az egyik házastárs által a közös vagyonba tartozó ingó eladása nem valósítja meg a lopást. Ugyanakkor a házassági életközösség megszűnését követően az egyik házasfélnél maradt ingóságok a másik, különélő házasfél számára idegenek.
Az idegen dolog körébe tartozik a házastárs különvagyonához tartozó ingóság, amely a házassági életközösség során sem veszti el sajátos jellegét. Nem esik a külön vagyonnal egy tekintet alá a házastárs személyi használatában lévő tárgy. Ez nem idegen a házastársnak, így erre nézve a lopás nem követhető el.
317. § (1) Aki a rábízott idegen dolgot jogtalanul eltulajdonítja, vagy azzal sajátjaként rendelkezik, sikkasztást követ el.
318. § (1) Aki jogtalan haszonszerzés végett mást tévedésbe ejt, vagy tévedésben tart és ezzel kárt okoz, csalást követ el.
324. § (1) Aki idegen vagyontárgy megsemmisítésével vagy megrongálásával kárt okoz, rongálást követ el.

•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
b) a törvény értelmében elkobozható, vagy amelyre vagyonelkobzás rendelhető el,
(2) A lefoglalt dolgot a hatóság letétbe helyezi. A megőrzésről egyéb módon kell intézkedni, ha a dolog letétbe helyezésre nem alkalmas vagy ezt más fontos ok indokolja.
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalás megszüntetésekor a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, aki a bűncselekmény elkövetésekor a dolog tulajdonosa volt, és ezt kétséget kizáró módon igazolni tudja. Ha nincs olyan személy, akinek az előbbi rendelkezés szerint a dolgot ki kell adni és ez az eljárás adataiból sem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, aki a kiadása iránt alaposnak látszó igényt jelentett be. Ha ilyen személy sincs, és ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták. A terheltnek a lefoglalt dolgot csak akkor lehet kiadni, ha azt az előbbi rendelkezések szerint másnak nem lehet kiadni.
126. § (1) A feljelentés beérkezésétől számított három napon belül a nyomozás megtagadásáról vagy elrendeléséről kell határozni. Ha a feljelentés alapján ebben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni, tizenöt napon belül a feljelentés kiegészítésének van helye. Ezt a határidőt a nyomozó hatóság vezetője indokolt esetben tizenöt nappal, ha pedig vizsgálatot kell tartani, további harminc nappal meghosszabbíthatja.
131. § (1) A nyomozás során a valóságnak megfelelő tényállás felderítése érdekében haladéktalanul meg kell tenni minden törvényes és célszerű intézkedést.
(3) A nyomozást az elrendelésétől számított két hónapon belül be kell fejezni. Ha az ügy bonyolultsága vagy elháríthatatlan akadály indokolja, a nyomozás határidejét a helyi ügyészség vezetője két hónappal, ezt követően a megyei főügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja; egy éven túl a legfőbb ügyész jogosult a nyomozás határidejének meghosszabbítására. Ha az ügyész nyomoz, a nyomozás határidejét az ügyészség vezetője két hónappal, a felettes ügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig hosszabbíthatja meg.
132. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy alaposan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, a hatóság közli vele ennek lényegét, a vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
(3) A gyanúsítás közlését, a gyanúsított figyelmeztetését és nyilatkozatát jegyzőkönyvbe kell foglalni.
137. § (1) A nyomozást fel kell függeszteni, ha
a) a gyanúsított ismeretlen helyen vagy külföldön tartózkodik, és az eljárás a távollétében nem folytatható;
b) a cselekmény elbírálása olyan előzetes kérdéstől függ, amelynek eldöntése bíróság vagy más hatóság hatáskörébe tartozik;
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha 
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése, valamint a nyomozó hatóság egyéb adatszerző tevékenysége során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt. Csak a sértett élhet panasszal a vádemelés mellőzése miatt.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
156. § (2) Az ügyész pótnyomozást rendelhet el, ha
a) a tényállás nincs kellően felderítve,
b) olyan eljárási szabálysértés történt, amely az ügy elintézését lényegesen befolyásolja, így különösen, ha a gyanúsított vagy a védő törvényes jogait nem gyakorolhatta.

•	1959. évi IV. törvény a Polgári törvénykönyvről (Ptk.):
95. § (1) A tulajdonjog kiterjed mindarra, ami a dologgal olyképpen van tartósan egyesítve, hogy az elválasztással a dolog vagy elválasztott része elpusztulna, illetőleg az elválasztással értéke vagy használhatósága számottevően csökkenne (alkotórész).
(2) A tulajdonjog kétség esetében kiterjed arra is, ami nem alkotórész ugyan, de a dolog rendeltetésszerű használatához vagy épségben tartásához rendszerint szükséges, vagy azt elősegíti (tartozék).

A megállapított tényállás:
	A panaszos 1997 óta válófélben van férjétől, aki ellen 1998. március 30-án, a lányukkal közösen feljelentést tettek a Tapolcai Városi Rendőrkapitányságon lopás és rongálás miatt (451/1998. bü.).
A panaszos előadta, hogy 1998 februárjában lementek a badacsonyi nyaralójukba, ahol férje éppen a kapcsolókat és a kilincseket szerelte le; a ház egyébként már teljesen ki volt ürítve. 1998. március 9-én a maradék szerelvényeket, a WC kagylókat, a beépített tusolót, a kandallót, a pinceajtókat és a kertkaput is elvitte, így a víz és az áram bárki számára hozzáférhető lett. Az elvitt ingóságok értéke kb. 4 millió Ft, és a rongálással okozott kár is jelentős. Március 14-én megtalálták és lefényképezték az elvitt ingóságokat a férj barátnőjének ugyanazon a településen található ingatlanán. 
A feljelentés nyomán a Tapolcai Rendőrkapitányságon, lopás bűntettének alapos gyanúja miatt elrendelt nyomozást 1998. október 15-én bűncselekmény hiányában megszüntették. Az ingatlant a panaszos férje 1978-ban ajándékozta a panaszosnak és közös leánygyermeküknek. A nyaraló az ingatlannyilvántartás szerint 2/3 részben a panaszos, 1/3 részben a lánya tulajdona, a férj/apa haszonélvezeti jogával terhelten. A hétvégi ház berendezési tárgyait szintén a panaszos férjétől kapták ajándékba, a család közösen használta azokat. A férj úgy nyilatkozott, hogy ő semmilyen ingóságot nem vitt el a házból, de ha így tett volna, akkor is a sajátját vitte volna el. A kihallgatott tanúk sem tudták igazolni a sértettek állítását, a jóval később tartott házkutatás során pedig nem találták meg a keresett ingóságokat, ezért a rendelkezésre álló adatok alapján nem volt megállapítható bűncselekmény elkövetése.
A sértett a határozat ellen panaszt tett a Tapolcai Városi Ügyészségnél, aminek 1998. november 16-án helyt adtak, és elrendelték a nyomozás továbbfolytatását. A Tapolcai Rendőrkapitányság azonban 1999. március 8-án ismét a nyomozás megszüntetéséről határozott. Az indoklás szerint a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, mert - arra tekintettel, hogy a sértett és a gyanúsított közt polgári peres eljárás van folyamatban, mely során a vagyonközösség tárgyát képező ingóságok megosztására még nem került sor - az elvitt ingóságok tulajdonjogát nem lehetett tisztázni. A sértett által előterjesztett panaszt a Tapolcai Városi Ügyészség 1999. március 29-én elutasította. A nyaraló berendezési tárgyai, a közös vagyonhoz tartoznak, a vagyontárgyak megosztásáról a polgári perben kell dönteni. A gyanúsított vallomását a nyomozás során nem lehetett megcáfolni, és a nyomozás folytatása során sem lehetett megállapítani, hogy a férj bűncselekményt követett el. A panaszos jogi képviselőjének felülvizsgálati kérelmét a Veszprém Megyei Főügyészség alaptalannak találta, és a nyomozást megszüntető határozatokat törvényesnek minősítette. A megyei ügyész 1999. június 17-én kelt határozatában felhívta az ügyben eljáró hatóságok figyelmét, hogy intézkedjenek a határozatnak a másik sértett - a panaszos lánya - részére való utólagos kézbesítése iránt.
A Veszprém megyei főügyész tájékoztatása szerint a panaszos újabb felülvizsgálati kérelme alapján a Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya 2000. február 16-án - pótnyomozás elrendelésével - a nyomozás folytatására adott utasítást. Ez a nyomozás még folyamatban van, ugyanis a 2000. januárjában jogerősen lezárult polgári perben nem került sor a közös vagyon megosztására, mert a felek nem tettek eleget hiánypótlási kötelezettségüknek. Így a nyomozó hatóságokra hárul az a feladat, hogy a kérdéses ingóságok tulajdonjogát megállapítsák.
	Az alapeljárás lezárását követően a panaszos férje 1999. márciusában hamis vád miatt feljelentést tett a panaszos ellen a VI.-VII. Kerületi Rendőrkapitányságon, majd a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál, ahonnan a feljelentést az illetékes Veszprém Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz tettek át (Ny. 129/1999. számú ügy). Az eljáró ügyész 1999. szeptember 3-án elrendelte a nyomozást, majd a gyanúsított ismeretlen helyen tartózkodása miatt október 18. és november 15. között felfüggesztette. Az ügyész - a gyanúsított telefonos megkeresése után - november 11-én idézést küldött a levelezési címére, mely tartalmazta azon figyelmeztetést, hogy elővezetés terhe mellett köteles a hatóság előtt megjelenni. 
Az érintett panaszt tett a gyanúsítás ellen, hiszen a férje a külön vagyonba tartozó ingatlan és tartozékai megrongálásával, ill. elvitelével jogellenesen járt el. Kihallgatásán azt is előadta, hogy a lánya feljelentésével érdemben egyetlen hatóság sem foglalkozott. A Veszprém Megyei Főügyészség a panaszt 1999. november 25-én elutasította, és megerősítette, hogy a panaszos alaposan gyanúsítható a hamis vád bűntettének elkövetésével. A gyanúsított ezt követően a Legfőbb Ügyészségnél tett panaszt, melynek hatására a Veszprém megyei főügyész-helyettes felülvizsgálta a Főügyészség korábbi döntését, és 1999. december 20-án helyt adott a panasznak. Az indoklás szerint a hamis vád megállapíthatósága szempontjából annak a ténynek van jelentősége, hogy az ingóságokat a panaszos férje - az alapeljárásban gyanúsított személy - vitte el, vagy sem. A panaszos erre vonatkozó állításának valótlanságára azonban nincs elégséges, a hamis vád alapos gyanújának megállapítására utaló adat, ezért a panaszos gyanúsítotti kihallgatását hatályon kívül helyezték. Az Ügyészségi Nyomozó Hivatal ez alapján a hamis vád bűntette miatti nyomozást 1999. december 23-án megszüntette.	
	Ezt megelőzően a panaszos fia feljelentést tett a VI-VII. Kerületi Rendőrkapitányságon nevelőapja - a panaszos férje - ellen, aki 1998. január 14-én hamis adásvételi szerződést készített a fia tulajdonában levő gépkocsinak a saját részére történő eladásáról, ezt követően egy harmadik személynek értékesítette a gépjárművet. Az ügyben 1998. szeptember 15-én rendelték el a nyomozást a feljelentettel szemben, csalás bűntettének alapos gyanúja miatt (147-4120/1998. bü.). A nyomozó hatóság november 25-én kelt határozatával lefoglalta a kérdéses gépjárművet, majd 1999. január 19-i határozatában a lefoglalást megszüntette, és a gépkocsit jóhiszeműen megszerző harmadik személynek rendelte kiadni a járművet. A döntés ellen a sértett panaszt tett a VI-VII. Kerületi Ügyészségen, ahol úgy rendelkeztek, hogy a gépjárművet a tulajdonosnak kell kiadni.
	Ugyanakkor 1998. december 29-én a panaszos férje is feljelentést tett a VI-VII. Kerületi Rendőrkapitányságon a felesége ellen lopás miatt, mert - állítása szerint - mikor a felesége 1997. decemberében elköltözött a közös, budapesti lakásukból, magával vitte a feljelentő különvagyonába tartozó, kb. 2 millió Ft. értékű ingóságokat. A rendőrség a nyomozást 1999. január 18-án megtagadta, a feljelentő panaszának azonban az ügyészség február 26-án helyt adott, és lopás vétségének alapos gyanúja miatt a nyomozás elrendeléséről döntött (147-5946/1998. bü.).
Ezt követően, 1999. március 8-án a VI-VII. Kerületi Rendőrkapitányságon nyomozást rendeltek el a panaszos fia ellen sikkasztás vétsége miatt (147-1175/1999. bü.), ugyanis alaposan gyanúsítható volt azzal, hogy egy 1997. januárjában tartott árverés során a nevelőapjától harmadik személy által megszerzett, de birtokába nem került tárgyakat többszöri felszólítás ellenére sem adta ki, hanem azokkal sajátjaként rendelkezett. A tulajdonos harmadik személy ezért feljelentést tett a rendőrségen. Az áprilisban megtartott házkutatás során azonban nem találták meg a keresett dolgokat. Az ügyészség utasítására a fenti két ügyet egyesítették (147-5946/1998. bü.), majd 1999. július 20-án a nyomozást - bűncselekmény hiányában - megszüntették. A férj panasza folytán a VI-VII. kerületi Ügyészség pótnyomozást rendelt el, melyet 1999. október 27-én - bizonyítékok hiányában - ismét megszüntettek.	Az újabb panasz nyomán elrendelt pótnyomozást 2000. március 24-én ismételten megszüntették, mivel nem lehetett olyan személyi ill. tárgyi bizonyítékot felkutatni, amelyek egyértelműen és minden kétséget kizáróan bizonyítanák, hogy a bűncselekményeket a gyanúsítottak követték el.

A vizsgálat megállapításai:
	A Legfőbb Ügyészség a panaszos férje ellen, lopás miatt folyó eljárással kapcsolatban - megkeresésem nyomán - arról tájékoztatott, hogy - a sértett panaszával ellentétben - az iratokból nem állapítható meg elfogult ügyintézés. A tapolcai vezető ügyész nyilatkozata szerint a gyanúsítottat nem ismerte. Az eljárás elhúzódásának oka részben az volt, hogy a nyomozati munkát nem a Tapolcai Rendőrkapitányság székhelyén végezték, részben pedig az, hogy az ügyben más rendőrkapitányságokat is meg kellett keresni.
	A panaszos sérelmezte a hamis vád miatt vele szemben eljáró ügyész elfogult magatartását, ugyanis amikor felhívta a munkahelyén, emelt hangon és goromba stílusban beszélt vele, valamint kilátásba helyezte, hogy - mivel a lakcíméről nem volt idézhető - legközelebb a munkahelyére fogja küldeni az idézést, továbbá ha a hatóság előtt nem jelenik meg, sor kerülhet az elővezetésére. A panaszos először azt hitte, a válófélben levő férje szórakozik vele, ezért felhívta az ügyészséget, és ismételten beszélt az eljáró ügyésszel. Megegyeztek, hogy a levelezési címére küldött idézésben közölt időpontban és helyen meg fog jelenni. Az idézésben azt a részt húzták alá, amely a gyanúsítottat - és nem a tanút vagy a szakértőt - terhelő megjelenési kötelezettség elmulasztásának törvényes következményeire való figyelmeztetést tartalmazza. A panaszos ezt a tájékoztatást megfélemlítésként, fenyegetésként és elfogultságként értékelte. 
A Veszprém Megyei Főügyészséghez írt beadványában kifogásolta továbbá, hogy az 1999. december 23-án kelt, nyomozást megszüntető határozatot csak 2000. január 27-én postázták, a panaszát elutasító, 1999. november 25-i határozatot pedig nem küldték meg a részére. A megyei főügyészhelyettes 2000. május 19-én arról tájékoztatta a panaszost, hogy mivel a hamis vád tárgyában a nyomozást megszüntető határozat ellen senki nem tett panaszt, az eljárás lezárult. Az elfogultsági kifogásnak csak folyamatban levő ügyben van jelentősége, az érintett ügyész pedig a lopás miatt indított alapeljárásban természetesen nem vett és a továbbiakban sem vesz részt. Amennyiben a Nyomozó Hivatalnál új eljárás indulna, akár a panaszos feljelentésére is, az eljáró kijelölésekor a panaszos elfogultsági kifogását figyelembe fogják venni. A határozatok kézbesítésével kapcsolatos mulasztás nem az eljáró ügyészt terheli, hanem adminisztrációs hiba következménye, amiért elnézést kértek a panaszostól.
	A panaszos kifogásolta a bűnügyi osztályvezető rendőr-alezredes eljárását, de az eljárás során nem nyújtott be ellene elfogultsági kifogást. A BRFK vezetője megkeresésem nyomán a kérelmet megvizsgálta, és arról tájékoztatott, hogy az eljáró rendőrtiszt semmilyen kapcsolatban nem áll a panaszos férjével. A lefoglalás megszüntetéséről, a házkutatás elrendeléséről, valamint a nyomozás megszüntetéséről szóló határozatokat helyettese írta alá. A nyomozások fokozott ügyészi felügyelet mellett folytak, a vizsgálat során az eljáró rendőrhatóság részéről elkövetett mulasztást, ill. jogsértést nem állapítottak meg.
	Vizsgálatom során összességében megállapítottam, hogy a panaszos és lánya ingatlanának megrongálása, tartozékainak elvitele révén kétségtelenül bűncselekmény történt, azonban a nyomozó hatóságnak mindezidáig nem sikerült bizonyítania, hogy azt valóban a panaszos férje követte volna el. A tanúvallomások ugyanis ellentmondanak egymásnak, a kétséget kizáróan nem bizonyított tényt pedig - a Be. 61. § (4) bekezdése alapján - nem lehet a gyanúsított terhére értékelni. Az egyéb berendezési tárgyak tulajdonjogát a polgári per során sem sikerült tisztázni, a Btk. kommentár szerint azonban a közös vagyonba tartozó tárgyak nem minősülnek idegen dolognak, így ezekre lopás nem követhető el. A tényállás felderítése és az ehhez szükséges nyomozati cselekmények meghatározása a nyomozó hatóságok feladata. Az országgyűlési biztos eljárása során nem mérlegelheti a felmerült bizonyítékokat, csak azt vizsgálhatja, hogy a hatóságok mindenkor a jogszabályoknak megfelelően jártak-e el.
A lopás bűntette miatt a Tapolcai Rendőrkapitányságon indult büntetőeljárás - a Legfőbb Ügyészség által elrendelt pótnyomozást követően - jelenleg is folyamatban van. A hamis vád ill. lopás miatt a panaszossal szemben indított büntetőeljárásokat viszont törvényesen megszüntették. A nyomozó hatóságok munkáját - a panaszos jogorvoslati kérelmei alapján - a törvényességi felügyeletet gyakorló szervek folyamatosan figyelemmel kísérték, a sértett panaszait kivizsgálták. Az eljárások során elfogult ügyintézést nem lehetett megállapítani.
	Mindezekre tekintettel - a beszerzett iratok alapján - a hatóságok eljárásával összefüggésben nem tártam fel alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot, ezért a vizsgálatot lezártam.

Budapest, 2001. március 5.

Gönczöl Katalin