OBH 2149/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:

A panaszos beadványa szerint rendszeres szociális járadékot kap, de az öt kiskorú gyermekére, akiket eltart, nem kap "növelést". Férje rokkantsági nyugdíj igényét pedig a Nyíregyházi Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság nem bírálta el.

Érintett alkotmányos jogok:

Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok:

-A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló    8/1983. (VI.29.) EüM-PM. együttes rendelet.
-A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)

Megállapított tényállás:

A panaszos 1997. november 13-án rendszeres szociális járadék igényt nyújtott be a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz. Az igénylőlap 31. pontjában felsorolta az 1983, 84, 86, 92. és 1993-ban született gyermekeit és nyilatkozott arról, hogy férje kapja a gyermekek után járó 26.000 forint családi pótlékot. 

A panaszos részére 1997. november 17-től az Igazgatóság az 1997. november 27-én kelt 19-18372/97/02. számú határozatával rendszeres szociális járadékot állapított meg. A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI.29.) EüM-PM együttes rendelet 22. § (5) bekezdése szerint "ha a rendszeres szociális járadékban részesülő megváltozott munkaképességű dolgozó a háztartásában olyan támogatásra szoruló hozzátartozójáról is gondoskodik, akinek eltartására köteles, járadékot minden hozzátartozó után legfeljebb havi ...... forinttal lehet növelni. Nem növelhető a járadék összege arra a hozzátartozóra tekintettel, aki után családi pótlékot folyósítanak". Mivel a panaszos férje jogán folyósításra került és kerül a gyermekek után járó ellátás, növelésre nem lehetett jogosult. A panaszos rendszeres szociális járadékra csak 1999. június 30-ig volt jogosult, 1999. július 1-jétől III. csoportos rokkantsági nyugdíjat állapított meg az Igazgatóság az 1999. június 29-én benyújtott igénye alapján az 1999. szeptember 17-én kelt 19-08866/99/11. számú határozatával.

A panaszos férje 1999. március 23-án benyújtott rokkantsági nyugdíj igényét az Igazgatóság 1999. április 22-én kelt 19-03947/99/03. számú határozatával elutasította, mert az első fokú orvosi bizottság véleménye szerint munkaképesség-csökkenése 40 %, nem rokkant, a postai tértivevény szerint 1999. április 26-án a határozatot átvette. Az igénylő csak 1999. május 28-án jelentkezett az Igazgatóságon személyesen és jelezte, hogy fellebbezést nyújtott be az első fokú határozat ellen, mely azonban nem érkezett meg. Tekintettel arra, hogy azt feladóvevénnyel sem tudta igazolni, másodfokú eljárásra nem kerülhetett sor. 

Az Igazgatóság 1999. június 20-án kelt levelében tájékoztatta az igénylőt, hogy új igényt nyújthat be. Amennyiben azonban egészségi állapotában rosszabbodás következik be, és ezt az orvos igazolja az elutasító határozat jogerőre emelkedését követő egy éven belül, ezt követően pedig bármikor ezt megteheti. Új igényt azonban a panaszos férje nem nyújtott be a Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz.

A vizsgálat megállapította, hogy az Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdésében védett szociális biztonsággal összefüggésben visszásságot nem okozott azzal, hogy az 1997. november 17-től rendszeres szociális járadékban részesülő panaszos részére növelést nem állapította meg, hiszen a férj részesült az öt kiskorú gyermek után családi pótlékban. Nem okozott visszásságot akkor sem, amikor a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a panaszos férjének rokkantsági nyugdíj igényét rokkantság hiányában elutasította és az elutasító határozat jogerőre emelkedett, mivel ellene a törvényes határidőn belül fellebbezés nem érkezett. 

A fentiek alapján a vizsgálatot lezártnak tekintem.

Budapest, 1999. szeptember 8.

Dr. Gönczöl Katalin