OBH 2001/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Nagy Réka

A vizsgálat megindulása

A panaszos azért fordult 1999. április 26-án az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert  sérelmezte, hogy egy igazoltatás során a rendőrök  kultúrálatlanul és arrogánsan léptek fel vele szemben. Ezentúl a következőket találta még sérelmesnek:
1) az eljárás valótlan adatokon alapult (nem valós az, hogy a rendőri felszólítás ellenére nem volt hajlandó a helyszínt elhagyni, nem tagadta meg személyazonosságának igazolását, együtt kívánt működni a rendőrökkel),
2) nem kapta meg az intézkedéssel összefüggő tájékoztatást,
3) nem mutatták meg a rendőri feljelentés és jelentést, 
4) 2 óra hosszáig az előállítás során zárkába zárták.
Mivel a beadványban megfogalmazott panaszok felvetették a Magyar Köztársaság Alkotmányának 55. § (1) bekezdésében szereplő személyes szabadsághoz való jog sérelmének és a 2. § (1) bekezdésben  foglalt jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog sérelmének gyanúját, ezért vizsgálatot indítottam.
A vizsgálat során megkerestem a Keszthelyi Rendőrkapitányság vezetőjét is, aki a szükséges információkat a rendelkezésemre bocsátotta.

A megállapított tényállás
A panaszos 1998. augusztus 30-án - 11 óra 25. perckor - Keszthelyen, a Pethő utcában  gépkocsijával szabálytalanul parkolt.
A közelben lévő két gyalogos járőr oda ment a panaszoshoz és - a panaszos elmondása szerint - a gépkocsinak hátat fordítva bekopogtak a szélvédő üvegen, majd köszönés és megszólítás nélkül közölték a panaszossal, hogy rossz helyen parkol.  Ezt a panaszos elismerte és felkérte az intézkedő rendőröket, hogy vele szemben ne tanúsítsanak arrogáns magatartást majd közölte a rendőrökkel, hogy rövidesen távozik.  
Az egyik járőr ekkor felszólította a panaszost, hogy adja át a személyi okmányait. A rendőrségi iratok alapján panaszos megtagadta személyazonosságának igazolását, a panaszos által leírtak alapján panaszos megjegyezte, hogy nem rendőrhöz méltó, hogy zsebre tett kézzel intézkedik, majd közölte, hogy csak forgalmi engedély van nála így az igazoltatásnak nem tud eleget tenni. Ekkor a - rendőrségi iratok szerint - az intézkedő rendőr felszólította a panaszost, hogy az autó motorját állítsa le és szálljon ki az autóból.  A panaszos elmondása szerint a következő hangzott el: " Kikapjuk a csávót a kocsiból ?", majd "kirángatták" a kocsiból a panaszost.  Mivel panaszos nem volt hajlandó kiszállni az autóból a rendőr figyelmeztette a panaszost, hogy a törvény nevében kényszerítő eszközt fog alkalmazni.  Mindeközben megérkezett a panaszos felesége is, akinek igazolását férje személyes adataival kapcsolatban a rendőrök nem fogadták el.  A rendőrségi iratok szerint panaszos ekkor magas rangú rendőr ismerőseire hivatkozott.  Az intézkedő rendőr ekkor önvédelmi fogásokkal a panaszost kiszállította az autóból, majd közölte a panaszossal, hogy a keszthelyi rendőrkapitányságra előállítja, mert az elkövetett szabálysértések miatt ellene feljelentést kíván tenni. 
A gépkocsival járőrszolgálatot ellátó két rendőr jelentés alapján 11 óra 15 perc körül, a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedésről szóló jelentés szerint - melyet a két intézkedő rendőr készített - 11 óra 25 perckor - két, gépkocsival járőr szolgálatot ellátó rendőr érkezett a helyszínre, hogy a két intézkedő rendőrnek segítséget nyújtsanak az előállításhoz.  A két rendőr megérkezésekor a panaszos már a gépkocsija mellett állt, ekkor az intézkedő rendőrök közül az egyik felszólította, hogy pakoljon ki mindent a zsebéből, melynek a panaszos eleget tett.  Ezek után ugyanez a rendőr felszólította a panaszost, hogy szálljon be a szolgálati gépkocsiba.  A két később érkezett rendőr semmilyen intézkedést nem foganatosított, valamint kényszerítő eszközt sem alkalmazott, a panaszos ellenállása hiányában további kényszerítő eszköz alkalmazására nem is volt szükség.
11 óra 45 perckor panaszost személyi adatainak megállapítása céljából előállították a kapitányságon, majd előállító-helységben helyezték el.  12 óra 40 perckor az adatok megállapítása után panaszost szabadon bocsátották, valamint közölték vele, hogy ellene szabálysértési feljelentést tesznek, a panaszos pedig közölte, hogy ügyvédje útján az intézkedés miatt panaszt fog tenni. A rendőrök szabálytalan parkolás szabálysértése, valamint személyazonosság igazolásának megtagadása miatt feljelentést tettek.
1998. szeptember 17-én az utcai intézkedés szemtanúját meghallgatták, akinek az elmondása szerint a rendőrök nem viselkedtek agresszívan, hanem inkább a panszos viselkedése volt arrogáns.
Panaszos 1998. szeptember 7-én ügyvédje útján panaszt terjesztett elő a rendőri intézkedés ellen.
1998. szeptember 18-án a keszthelyi rendőrkapitányság vezetője a panaszt megalapozatlanságra hivatkozva 64/1998. számon határozatban elutasította.
Panaszos az elutasító határozat ellen fellebbezéssel élt.
A fellebbezés nyomán 1998. október 9-én a Zala Megyei Rendőrkapitányság vezetője 91/1998. RP. számú határozatával az I. fokú határozatot megsemmisítette, mert megállapította, hogy az I. fokú hatóság nem az 1994. évi XXXIV tv 92. § (2) bekezdése alapján bírálta el a panaszt.  Ezen pont alapján a rendőrség által lefolytatott szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott- vagy az eljárást megszüntető - határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni, a jogorvoslati igény a szabálysértési eljárás keretében érvényesíthető.  Miután a szabálysértési eljárás nem fejeződött be, így az I. fokú hatóság határozata törvénysértő.  Amennyiben a szabálysértési eljárás során hozott határozat ellen a későbbiekben jogorvoslati kérelmet a panaszos nem terjeszt elő akkor a tv. 93. §-ban megfogalmazott panasznak van helye.
1998. december 14-én megszületett az I. fokú határozat a rendőri intézkedés ellen benyújtott panasz elbírálásával kapcsolatban.  A határozat elutasító volt.  
1999. március 11-én  a Zala Megyei rendőrkapitány az I. fokú határozatot helyben hagyta.
1998. december 18-án a Zala Megyei Rendőrfőkapitány a másodfokú szabálysértési határozatban szabálytalan parkolás, személyigazolvánnyal kapcsolatos kötelezettség megszegése és a közúti közlekedés szabályainak kisebb fokú megsértése szabálysértések elkövetését állapította meg.

Az alkalmazott jogszabályok

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX.tv.
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.

A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. tv.
13. § (1) A rendôr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetôleg hoznak tudomására, amely rendôri beavatkozást igényel. Ez a kötelezettség a rendôrt halaszthatatlan esetben szolgálaton kívül is terheli, feltéve, hogy az intézkedés szükségességének idôpontjában intézkedésre alkalmas állapotban van.
15. § (1) A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával.
(2) Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár.
16. § (1) A rendôr kényszerítô eszközt csak a törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén alkalmazhat. Nincs helye a kényszerítô eszköz további alkalmazásának, ha az ellenszegülés megtört és a rendôri intézkedés eredményessége enélkül is biztosítható.
29. § (1) A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Az igazoltatott köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. A személyazonosság igazolására elsősorban a személyi igazolvány szolgál, elfogadható továbbá minden olyan okmány, amelyből az igazoltatott kiléte hitelt érdemlően megállapítható. A rendőr az általa ismert vagy más jelen lévő ismert kilétű személy közlését is elfogadhatja igazolásként.
(2) Az igazoltatás megtagadása esetén az igazoltatott e célból feltartóztatható, az igazoltatás sikertelensége esetén előállítható, és a személyazonosság megállapítása céljából az igazoltatottól ujjnyomat vehető, fényképfelvétel készíthető, továbbá a külső testi jegyek észlelés és mérés alapján rögzíthetők.
(3) Az igazoltatás csak a személyazonosság megállapításához szükséges ideig tarthat. Az igazoltatottal az igazoltatást követően kérelmére közölni kell az igazoltatás okát, kivéve, ha az a közbiztonság érdekét veszélyezteti
(4) A rendőr az igazoltatott személy ruházatát, járművét átvizsgálhatja, ha azt a személyazonosság megállapítása, a valószínű veszély elhárítása, bűncselekmény vagy szabálysértés elkövetésének gyanúja szükségessé teszi.
 31. § (1) Akivel szemben személyi szabadságot korlátozó intézkedést foganatosítanak, annak ruházatát a rendôr a támadásra vagy az önveszély okozására alkalmas tárgy elvétele végett, elôzetes figyelmeztetés után átvizsgálhatja.
33. § (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt,
a) aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja;
f) aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani;
(3) A Rendôrség az elôállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az elôállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az idôtartamot a rendôri szerv vezetôje egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az elôállítás idôtartamát a rendôri intézkedés kezdetétôl kell számítani.
(4) Az elôállítottat kérelmére az elôállítás okáról tájékoztatni kell, és az elôállítás idôtartamáról részére igazolást kell kiállítani.
47. § A rendőr - intézkedése során - az ellenszegülés megtörésére testi erővel cselekvésre vagy a cselekvés abbahagyására kényszerítést (testi kényszert) alkalmazhat.
 61. § (1) A kényszerítô eszköz alkalmazására az érintettet - ha az eset körülményei lehetôvé teszik - elôzetesen figyelmeztetni kell.
62. § (1) A kényszerítô eszköz alkalmazását jelenteni kell a szolgálati elöljárónak.
92. §(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére nem kerül sor, az eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedéssel szemben a 93. § rendelkezésének figyelembevételével panasznak van helye.
93. § (1) Ha a rendőri intézkedést követően a 92. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 92. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt.
(3) A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti.

3/1995. (III.1) BM rendelet A Rendőrségi Szolgálati Szabályzatról
6. § (1) Bűncselekmény vagy szabálysértés észlelése, valamint a közrendet, a polgárok személyét vagy javait fenyegető veszélyhelyzet esetén a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli [Rtv. 13. § (1) bek.].
7. § (1) A rendőri intézkedést - ha az intézkedés jellegéből vagy a körülményekből más nem következik - a napszaknak megfelelő köszönéssel, a polgár nemének, életkorának megfelelő megszólítással - ha a rendőr egyenruhát visel - tisztelgéssel és a tervezett intézkedés közlésével kell megkezdeni. Polgári ruhában intézkedő rendőr szolgálati igazolványa felmutatásával igazolja a rendőrséghez tartozását és intézkedési jogosultságát.
(2) Ha a polgár a rendőr első felszólításának nem tesz eleget, az intézkedő rendőr "A törvény nevében!" figyelmezteti, hogy szigorúbban lép fel.
(3) A rendőri intézkedés közben körültekintően kell eljárni. Lehetőleg meg kell előzni, hogy a igénybevételével is biztosítani kell.
13. § (1) A rendőr szabálysértés észlelése esetén figyelmeztet, a helyszínen bírságol, vagy feljelentést tesz.
(2) A figyelmeztetés az a rendőri intézkedés, melynek során a rendőr szabálysértés észlelése, vagy más jogellenes cselekmény megelőzése végett vagy ilyen eredményre vezető magatartás megszüntetése érdekében természetes személyt a tevékenysége rendőrt megtámadják, lefegyverezzék, figyelmét a szolgálati tevékenységtől elvonják, vagy lekötöttségét jogellenes cselekmény elkövetésére használják fel.
(4) A rendőri intézkedés eredményes befejezését szükség esetén segítség abbahagyására szólít fel, és felhívja, hogy a jövőben tartózkodjon e magatartás tanúsításától.
(3) A rendőr figyelmeztetést szóban vagy jelsíp használatával alkalmaz.
(4) Ha a figyelmeztetés nem járt eredménnyel, a rendőr törvényben, illetve e rendeletben meghatározott további intézkedést tesz.
15. § (1) A rendőr az általa észlelt szabálysértésekről az ismert elkövető adatainak feltüntetésével feljelentést tesz, ha a szabálysértés miatt helyszíni bírság nem szabható ki, továbbá, ha helyszíni bírságolással vagy figyelmeztetéssel a törvényes cél nem érhető el, valamint, ha az elkövető a szabálysértés elkövetését nem ismeri el, illetve a kiszabott helyszíni bírság megfizetését vagy a felajánlott postai befizetőlap átvételét megtagadja. Ez utóbbi körülményekre a feljelentésben utalni kell.
(2) A rendőr által tett feljelentést a rendőri szerv vezetője felülvizsgálja, és az elbírálásra jogosult szabálysértési hatósághoz továbbítja.
32. § (1) Az igazoltatás során a rendőr elkéri az igazoltatott személyi igazolványát vagy egyéb, személyazonosságot igazoló okmányát. Ha az okmány valódisága kétséges, a rendőr ellenőrző kérdéseket tehet fel. Felszólítja az igazoltatott személyt adatainak bemondására, a bemondott adatokat az okmánnyal összehasonlítja. Ha a körülmények indokolják az igazoltatott személy adatait körözési nyilvántartásban is ellenőrizni kell.
(2) Az igazoltatás során meg kell állapítani a személy azonosságát, és igazoltató lapon rögzíteni kell annak a személynek az adatait, akinél ez a további intézkedéshez, eljáráshoz szükséges, vagy egyéb körülmények ezt indokolják. Az igazoltató lapra fel kell írni:
a) a személy családi és utónevét (asszonyoknál a leánykori nevet is);
b) a születési helyét, idejét;
c) anyja leánykori nevét;
d) lakcímadatait (lakóhelyét, tartózkodási helyét);
e) személyi igazolvány vagy a személy azonosítására alkalmas más igazolvány sorozatát és számát;
f) az igazoltatás helyét, idejét, okát.
(3) Az Rtv. 24. § (4) bekezdésében meghatározott intézkedéskor az igazoltatást kérő állampolgár adatait is a rendőrkapitányság adhatja ki. Az intézkedésről a rendőr a szolgálat befejezését követően haladéktalanul írásos jelentést tesz.
(4) Ha közfeladatot ellátó személy jogszerű fellépése körében kéri az igazoltatást, részére az igazoltatott adatai a helyszínen átadhatók, az igazoltatást kérő adatai közül azonban csak a neve és munkahelye közölhető.
37. § (1) Az igazolás megtagadása vagy a személyi adatok hitelességének hiánya miatt megkezdett előállítás végrehajtását mellőzni kell, ha az intézkedés alá vont személy az előállítás közben megfelelően igazolja magát, vagy személyazonosságát a rendőr megállapította, ellene bűncselekmény gyanúja nem merült fel, vele szemben kényszerítő eszköz alkalmazására nem került sor.
(2) Az előállítás akkor is mellőzhető, ha az igazoltatott személy személyazonossága más, egyszerűbb módon tisztázható. A rendőr a megkezdett, de mellőzött előállításról is jelentést készít.
42. § Az előállítás az előállított személy szabadon bocsátásáig vagy őrizetbe vételéig, illetőleg előzetes letartóztatásáig, de legfeljebb az Rtv. 33. § (3) bekezdésében meghatározott ideig tart.
45. § (1) Az előállított személyt előállító helyiségben kell elhelyezni. Az azonos ügyben előállítottakat el kell különíteni. Az elővezetett személyt, ha az intézkedés sikeresen csak így hajtható végre, a rendőrségen történő visszatartás idejére előállító helyiségben lehet elhelyezni. Ha az előállító helyiségben előállított, elővezetett személy van, gondoskodni kell az állandó őrzéséről.
(2) Az előállító helyiségben történő elhelyezés, nyilvántartás és őrzés végrehajtásának feltételeit a rendőri szerv vezetője biztosítja.
(3) Az előállító helyiségben történő elhelyezéskor, az előállított, elővezetett személyt fel kell világosítani az intézkedés várható időtartamáról. Ruházatát át kell vizsgálni, és tőle el kell venni azokat a tárgyakat, amelyeket fogva tartáskor sem tarthat magánál. Nyilatkoztatni kell sérüléséről, esetleges panaszáról. A sérültet orvosi ellátásban kell részesíteni.
(4) Az előállított, elővezetett személy ellátására a fogva tartottakra vonatkozó szabályok megfelelően irányadók.
(5) Az előállító helyiségre, illetőleg az abban elhelyezett személyekre az őrzésre és az okmányok vezetésére - eltérő rendelkezés hiányában - a fogdaszolgálatra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni. Látogató fogadása azonban nem engedélyezhető.
51. § (1) A rendőr szolgálata jogszerű teljesítésekor köteles intézkedéseinek érvényt szerezni, ennek érdekében előzetes figyelmeztetés után joga van kényszerítő eszközök alkalmazására. Ha a figyelmeztetést a körülmények nem teszik lehetővé, a kényszerítő eszközök előzetes figyelmeztetés nélkül is alkalmazhatók.
(2) A rendőr kényszerítő eszköz alkalmazása során a testi épséghez fűződő jogokat köteles tiszteletben tartani, és a testi épséget csak a legszükségesebb mértékben veszélyeztetheti.
(3) A kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, melynek során:
- meghallgatja azt, aki a kényszerítő eszköz alkalmazása során megsérült, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket;
- szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat.
(4) Megállapításairól részletes jelentést készít. Ha a megállapítása szerint a kényszerítő eszközök alkalmazására törvényes feltételek hiányában került sor, az intézkedő rendőr ellen az eset súlyának megfelelő eljárást kezdeményez.
52. § (1) A kényszerítő eszközök meghatározásának sorrendje fokozatosságot is jelent, súlyosabb kényszerítő eszköz csak akkor alkalmazható, ha az enyhébb kényszerítő eszköz alkalmazása nem vezetett eredményre, vagy sikere eleve kilátástalan.
(2) A kényszerítő eszközök alkalmazása során ellenszegülésnek (Rtv. 47. §) kell tekinteni azt a célzatos, fizikai erőkifejtéssel járó tevékenységet, amely a rendőrt jogszerű intézkedésének megkezdésében, folytatásában vagy befejezésében akadályozza, így különösen, ha valaki élet, testi épség elleni fenyegetéssel vagy fizikai erőszakkal akadályozza, hogy a rendőr valahová belépjen, valahol tartózkodjon, valahonnan távozzon, valakit személyes szabadságában korlátozzon, illetőleg valakivel szemben intézkedést foganatosítson.
(3) A kényszerítő eszköz alkalmazását előzze meg:
a) a jogellenes magatartás abbahagyására való felszólítás, "a törvény nevében" szavak előrebocsátásával;
b) figyelmeztetés, hogy kényszerítő eszköz alkalmazása következik.
(4) Előzetes figyelmeztetés nélkül a kényszerítő eszköz csak akkor alkalmazható, ha a késedelem veszéllyel járna.
(5) A kényszerítő eszközök alkalmazásáról a rendőr jelentést készít, amely tartalmazza:
a) hol, mikor, kivel szemben, milyen kényszerítő eszközt használt, és ennek mi volt az indoka;
b) eleget tett-e a (3) bekezdés a) és b) pontjaiban meghatározott kötelezettségének, ha nem, ennek mi volt az oka;
c) keletkezett-e sérülés, és milyen fokú, illetve keletkezett-e dologban anyagi kár;
d) mi történt a sérülttel;
e) ha támadás miatt történt a kényszerítő eszköz alkalmazása, mi volt a támadásra használt eszköz;
f) a tanúk adatait;
g) az alkalmazást lehetővé tevő törvényhelyre való hivatkozást.
53. § (1) Kényszerítő eszköz alkalmazása feltételeinek fennállása esetén testi kényszert akkor kell alkalmazni, ha a rendőri erőfölény vagy az intézkedés alá vont személy állapota, magatartása folytán súlyosabb kényszerítő eszköz alkalmazása nem indokolt.
(2) A testi kényszer alkalmazása során a rendőr felhasználhatja az önvédelmi fogásokat is.

A vizsgálat megállapításai

I) Azon panasz vizsgálata miszerint a rendőrök kulturálatlanul viselkedtek a panaszossal

A rendelkezésemre álló iratok - a keszthelyi rendőrkapitányság Őr-Járőr Alosztály rendőreinek személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedésről szóló jelentése, a panaszos beadványa, valamint a hatósági tanú nyilatkozata - alapján megállapítottam, hogy a panasz ezen része bizonyíthatatlan.
Az országgyűlési biztos a tényállást csak a rendelkezésre álló iratok alapján tudja megállapítani.  A panaszos által megjelölt sérelem miszerint vele szemben a rendőrök az intézkedés alatt kulturálatlanul léptek fel, az iratokból nem állapítható meg, tehát nincs olyan dokumentum, mely a panszos állítását alátámasztaná.
A tényállás felderíthetetlensége esetén az országgyűlési biztos a beadványban foglalt panaszt érdemben nem vizsgálhatja, ezért a panasz ezen részének vizsgálatát bizonyíthatatlanság miatt el utasítom.

II) Azon panasz vizsgálata miszerint az eljárás valótlan adatokon alapult

a) "nem valós az az állítás miszerint rendőri felszólítás ellenére nem volt hajlandó elhagyni a helyszínt"

Ezen pontnál is elsősorban a tényállás teljes körű megállapítására törekedtem.  A tényállás megállapításához felhasználtam a rendőrség által a rendelkezésemre bocsátott iratokat, valamint a panaszos ügyvédje által megfogalmazott, a rendőrségi intézkedés ellen benyújtott panaszban foglaltakat.
A panaszos által a rendőri intézkedés ellen benyújtott panaszban a következő olvasható: " a B. utcában járó motorú gépkocsival várakoztam.  Megállásom célja kizárólag az volt, hogy a korábban megrendelt cukrász süteményeket el tudjam szállítani, melyekért feleségem szállt ki a gépkocsiból.  A szolgálatot teljesítő rendőr járőr  (...) közölte, hogy rossz helyen parkolok.  Ezt a tényt elismertem és egyben közöltem is várakozásom okát és azt, hogy rövid időn belül távozom."
Tehát a panaszos által hozzám benyújtott beadványában megfogalmazott kijelentés nem egyezik a panaszos által a rendőrséghez benyújtott panasz-beadványban foglaltakkal, ezért megállapítottam, hogy a panasz nyilvánvalóan alaptalan.
A nyilvánvaló alaptalanságnak két esete van: a ténybeli és jogi alaptalanság.  Ténybeli szempontból alaptalan a beadvány, ha a panaszos által felvázolt alkotmányossági probléma alapjául - szintén a panaszos által felvázolt tények nem felelnek meg a valóságnak.
Ha az országgyűlési biztos megállapítja egy beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panaszos által feltárt tények és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt  A nyilvánvaló alaptalanság ez esetben azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fenn az összefüggés, ahogy azt a panaszos felvázolta.
Az országgyűlési biztos a beadvány nyilvánvaló alaptalanságának megállapítása esetén nem járhat el, mert ilyen esetben nincs mit vizsgálnia.

b) Azon panasz vizsgálata miszerint valótlan a rendőrség azon állítása miszerint megtagadta személyazonosságának igazolását.

Itt szintén az volt a célom, hogy a tényállást pontosan és teljes körűen felderítsem. Az intézkedő rendőr jelentésében - mely az intézkedés napján, közvetlenül az intézkedés után a panaszossal szemben alkalmazott személyes szabadságot korlátozó kényszerítő eszközök használatáról szól - ezzel kapcsolatban a következő olvasható: " nevezett személyt igazolásra szólítottam fel, melynek nem tett eleget, mivel ő nem adja át nekem az iratait."  A váltás parancsnok jelentésében - mely jelentés 15 nappal az eset megtörténte után készült, arról szól, hogy a  panaszos betelefonált az intézkedés során a rendőrségre és bejelentette, hogy panaszt kíván tenni - a következő áll: " igazoltatni akarták, de mivel az őt megszólító rendőrnek zsebben volt a keze, ezért nem tett eleget a rendőri felszólításnak ".
A hatósági tanú által elmondottakban, a panasz ezen részére vonatkozóan nem található kijelentés.
A panaszos által a rendőri intézkedés ellen benyújtott panaszban panaszos a következőket fejtette ki: " A rendőr járőr felszólított arra, hogy adjam át az okmányaimat.  Én közöltem, hogy csak a forgalmi engedély van nálam, más igazolványom odahaza, a másik gépkocsiban maradt."
Az eljáró hatóság szabálysértési eljárás során hozott első fokú határozatban szintén az elkövetés tényének tisztázatlansága miatt a szabálysértési eljárást a személyazonosság igazolásának megtagadása tárgyában megszüntette.
Az iratok átvizsgálása során megállapítottam, hogy az intézkedő rendőr valamint a panaszos állítása között ellentmondás van.  A váltásparancsnok jelentését, miután 15 nappal az eset után készült és ő az intézkedés során sem volt jelen, nem vettem figyelembe, így nincs két egybehangzó kijelentés a panaszos által felvetettekkel kapcsolatban, ezért bizonyíthatatlan a panaszos által megjelölt sérelem, így a panasz ezen részének vizsgálatát elutasítom.

c) Azon panasz vizsgálata miszerint "együtt kívánt működni a rendőrökkel".

Itt azt vizsgáltam, hogy az intézkedés során, mely esetben volt jelentősége a panaszos együttműködési hajlandóságának.  Ehhez időrendben vizsgáltam az intézkedés mozzanatait.
Az első lépés, melynél az együttműködési kötelezettségnek jelentősége volt, az az hogy a panaszos a felszólítás ellenére sem keresett új parkoló helyet.  Miután a vizsgálat során már korábban megállapítottam, hogy a panaszos nyilatkozatai önmagának ellentmondanak a tekintetben, hogy megakarta-e szüntetni a már megkezdett szabálysértést-e vagy sem és megállapítottam, hogy panasza e tekintetben nyilvánvalóan alaptalan, így ezen pontot nem tudom vizsgálni.
A második lépés az együttműködés szempontjából az, hogy hajlandó volt-e személyazonosságát igazolni a panaszos vagy sem.  Ezen pontnál azért nem tudok vizsgálatot lefolytatni, mert bár a rendőrségi iratok, valamint a panaszos által benyújtott iratok alapján az nyilvánvaló, hogy személyazonosság igazolására megfelelő iratok nem voltak a panaszosnál, ezt maga is több ízben elismerte, a személyazonosság igazolásának megtagadása azonban nem volt bizonyítható.  A személy azonosság igazolás megtagadásának akkor van jelentősége, ha az igazoltatott személy rendelkezik a megfelelő iratokkal, azonban azokat nem adja át az őt igazoltató rendőrnek.  Jelen esetben nem lehet azt bizonyítani, hogy a panaszos keltett-e a rendőrben olyan látszatott, hogy a megfelelő iratokkal rendelkezik, csak azokat nem adja át ellenőrzés céljából, vagy a rendőr számára első pillanattól fogva nyilvánvalóvá tette-e azt, hogy nem rendelkezik a szükséges iratokkal.  
Ezért ezen pontnál szintén nem tudtam az együttműködési készséget vizsgálni.
Harmadik lépésben ott volt jelentősége az együttműködési kötelezettségnek, hogy panaszos hajlandó volt-e rendőri felszólításra a járó motorú gépkocsi motorját leállítani és kiszállni, vagy sem.
Az intézkedő rendőr jelentésében a következő áll: " Felszólítottam, hogy a kocsiból szálljon ki és a motort állítsa le.  Mivel nem volt hajlandó végrehajtani figyelmeztettem, hogy a törvény nevében kényszerítő eszközt fogok alkalmazni, ha nem száll ki az autóból. (...) Ekkor a tanult önvédelmi fogások alkalmazásával nevezettet a gépjárműből kiszállítottuk karjánál fogva."
A hatósági tanú által elmondottakról készült feljegyzésben a következő olvasható: " a testi kényszer alkalmazása előtt többször is figyelmeztették, majd miután ez nem vezetett eredményre alkalmaztak kényszert."   A panaszos rendőrséghez benyújtott panaszában a következőképpen fogalmaz: " A rendőrjárőr felszólított, hogy szálljak ki az autóból.  Én eközben megjegyeztem, illetőleg megkértem, hogy ne zsebre tett kézzel folytassa le az intézkedést, mivel az ilyen viselkedés nem illik a rendőrhatóság tagjához.  Ekkor a két rendőr egymásra nézett, majd azon kérdésfeltevés után miszerint " kikapjuk a csávót?" a gépkocsi ajtaját felrántották, és engem kezemet kicsavarva kirángattak a kocsiból."
A nyilatkozatokat figyelembe véve megállapítottam, hogy a panaszos a rendőr, valamint a hatósági tanú egybehangzó nyilatkozata alapján nem volt hajlandó a rendőri felszólítás ellenére sem kiszállni a gépkocsiból, így nem működött együtt a rendőrökkel, ezért a panasz e harmadik pontban nyilvánvalóan alaptalan.

III) Azon panasz vizsgálata miszerint a panszos nem kapta meg az intézkedéssel összefüggésben a megfelelő tájékoztatást, mert nem közölte a rendőr, hogy feljelentést kíván-e tenni vagy helyszíni bírságot alkalmaz.

A panaszos azt sérelmezte, hogy a szabálytalan parkolás szabálysértése, valamint a személyazonosság igazolásának megtagadása szabálysértéssel összefüggésben nem tájékoztatta őt az intézkedő rendőr arról, hogy helyszíni bírságot akar-e kiszabni, vagy feljelentést kíván-e tenni. 
A 3/1995. BM rendelet 13. §-a alapján a rendőr szabálysértés észlelése esetén feljelentést tesz, vagy amennyiben jogszabály lehetővé teszi helyszíni bírságot szab ki.  A 17/1968. sz. Korm r. alapján mind az 5. §-ban szereplő "személyazonosság igazolásának megtagadása" miatt, mind pedig az 51/B §-ban szereplő "szabálytalan parkolás" szabálysértése miatt nincs lehetőség arra, hogy helyszíni bírságot szabjon ki a rendőr.  A BM rendelet 13. § -ának, valamint a Korm. r. 5. §-ának és 51. § - ának összevetése esetén megállapítottam, hogy a rendőr azért tett feljelentést, mert nem volt hatásköre helyszíni bírságot kiszabni.   
Ezért panaszát mint nyilvánvalóan alaptalant elutasítom.  A panasz ezen része jogilag alaptalan.   Jogi megalapozatlanságról, akkor beszélünk, amikor a panszos okfejtésében foglalt jogi érvek nem felelnek meg a hatályos, vagy az ügy elbírálás szempontjából irányadó jogszabályi rendelkezéseknek.  Ha az országgyűlési biztos megállapítja a beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panszos által feltárt tények, az általa esetleg felvázolt jogi fejtegetések és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt.  A nyilvánvaló alaptalanság tehát azt jelenti, hogy a tények a jogi okfejtés és az esetleges sérelme között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fenn az összefüggés, ahogy azt a panaszos felvázolta.  Ezért az országgyűlési biztosnak további lehetősége a vizsgálat lefolytatásra nincs.

IV) Azon panasz vizsgálata, hogy a panaszosnak a rendőrségi jelentésben foglaltakat, valamint a feljelentést nem mutatták meg.

Ezen pontnál azt vizsgáltam, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonság szerves részeként tekinthető tisztességes joggal összefüggésben okozott-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az, hogy a rendőrségi iratokat, valamint a feljelentést nem mutatták meg a panaszosnak az intézkedést követően.
Ezt a vizsgálati  egységet két további alpontra bontottam:
a) pontban vizsgáltam, azt, hogy  okozott-e a rendőrség a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos visszásságot azzal, hogy nem tette lehetővé a panszos számára azt, hogy a rendőrségi jelentések tartalmát megismerhesse.
b) pontban pedig azt vizsgáltam, hogy okozott-e a tisztességes eljárással összefüggésben alkotmányos visszásságot a rendőrség azzal, hogy a feljelentésben foglaltakat nem ismertette a panaszossal

a) A panaszos ez esetben azt sérelmezte, hogy a rendőrségi jelentések tartalmát nem ismerhette meg.  A vizsgálat során megállapítottam, hogy  a rendőrségi jelentés időben az intézkedés megtörténte után közvetlenül készül.  Ezt a jelentést a rendőr elöljárója hagyja jóvá jogszerűségi és szakszerűségi szempontból.  Miután a vizsgált esetben a  rendőr a kényszerintézkedésről szóló jelentésbe foglalta a feljelentést is, így a későbbiekben a szabálysértési iratok között a panaszos megismerhette a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedésről szóló jelentést is.  Ezért megállapítom, hogy a panasz ezen része nyilvánvalóan alaptalan, a továbbiakban vizsgálatot nem folytatok le.

b) A feljelentés megismerésvel kapcsolatban a kapitányságvezető azt a tájékoztatást adta, hogy a panaszost ügyvédje jelenlétében a szabálysértési előadó tájékoztatta a feljelentésben foglaltakról és a tanúkihallgatásokról.  Az előadó felhívta a panaszos figyelmét arra is, hogy az iratok az eljárás folyamán bármikor megtekinthetők, valamint másolatokat is bármikor kérhet.
A vizsgálat során rendelkezésemre bocsátott szabálysértési tárgyalásról szóló jegyzőkönyv alapján megállapítottam, hogy a panaszos valóban megkapta  a feljelentés tartalmáról a tájékoztatást, ezt a jegyzőkönyvben aláírásával is tanúsította.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a panasz nyilvánvalóan alaptalan.

V) Azon panasz vizsgálata miszerint panaszost kifejezett együttműködési hajlandósága ellenére az előállítás során 2 óra hosszáig tartották fogva és "zárkába" zárták.

Itt azt vizsgáltam, hogy a két óra hosszat tartó előállítás okozott-e az Alkotmányban biztosított személyes szabadsággal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot.
Ehhez először a pontos tényállás megállapítását tartottam célomnak.
A tényállást az előállításról szóló jelentés alapján, valamint a panaszos beadványa alapján állapítottam meg.  A jelentés szerint panaszos 11 óra 45 perctől - 12 óra 40 percig volt a rendőrségi előállító helységben. Ez az iratok alapján körülbelül 55 percet jelentett. Ezzel szemben a panaszos két órában jelölte meg az előállítás időtartamát.  A két állítást összevetve megállapítottam, hogy az előállítás legkevesebb ideje 55 perc leghosszabb ideje pedig 2 óra volt. A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. tv 45. § (1) bekezdése értelmében az előállítottat, előállító, vagy más olyan helységben kell elhelyezni, amely a biztonságos őrzést biztosítja.  A 33. § (3) bekezdése alapján az előállítás 8 óráig tarthat.  Tehát az előállítás a jogszabályban foglalt időbeli korlátját, valamint az előállító helységgel kapcsolatos rendelkezéseket a rendőrség betartotta.  Az előállító helyiséggel kapcsolatban a kapitányságvezető arról tájékoztatott, hogy két előállító helyiségük van.  A jelentésben a II. számú előállító helység van megjelölve elhelyezés helyéül és nem pedig zárka.
A személyes szabadsághoz fűződő joggal összefüggésben az Alkotmánybíróság a 66/1991. ( XII.21.) következőket fejtette ki: " Az Alkotmány rendelkezéseinek alkalmazásában a személyes szabadságtól való megfosztás abban az esetben törvénytelen ( jogellenes, önkényes), ha nem a törvényben meghatározott okokból és nem a törvényben meghatározott eljárás alapján történt.  (...)  A személyes szabadság alkotmányos alapjogát törvény a büntető jogszabály - az Alkotmány megengedő rendelkezése folytán (55. § (1) ) - korlátozhatja.  A személyes szabadságnak jogszerű (törvényes) elvonása is okozhat alaptalan sérelmet.  Az egyes korlátozó rendelkezések csak akkor fogadhatók el alkotmányszerűnek, ha az általuk elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos.  Az arányosság értékeléséhez hozzátartozik az is, hogy a korlátozás folytán esetleg bekövetkező és eleve ki nem küszöbölhető sérelmek elfogadható mérvű enyhítésére garanciák legyenek.  Megfelelő garanciák nélkül a szabadság-elvonásra lehetőséget adó jogszabályok alkotmányszerűsége válhat kétségessé."
A személyes szabadság elvonását először a célhoz kötöttség szempontjából vizsgáltam.  A cél a panaszos személyazonosságának megállapítása volt, annak érdekében, hogy az intézkedő rendőr a szabálytalan parkolás szabálysértése valamint a személyazonosság igazolásának megtagadása miatt a feljelentési kötelezettségének eleget tehessen.  Ezért megállapítom, hogy az előállítás célhoz kötöttnek minősült.
Az arányosságot két szempontból vizsgáltam: egyrészt abból a szempontból, hogy a személyazonosság megállapítása és a szabálysértés megszüntetése elérhető lett volna-e másképpen, vagy kisebb sérelem okozásával.
A 1994. évi XXXIV. tv. 13. §-a alapján rendőrt intézkedési kötelezettség terheli.  A 29. § alapján és a 33. § (2) a pontja alapján, aki nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, azt a rendőr előállíthatja, az f) pont alapján pedig az is előállítható, aki a szabálysértést felszólítás ellenére sem hagyja abba.  A 3/1995. évi BM r. 6. §- alapján szabálysértés észlelése esetére a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli, a 13. § (1) bekezdése alapján pedig szabálysértés észlelése esetén feljelentési kötelezettség terheli.  Tehát a fent hivatkozott jogszabályi rendelkezések alapján a rendőrnek, ahhoz, hogy az intézkedési, valamint feljelentési kötelezettségének eleget tudjon tenni, a panaszost elő kellett állítania személyazonossága megállapítása érdekében.  Bár a rendőr szabad belátására van bízva az, hogy a hozzátartozó igazolását elfogadja-e vagy pedig az igazoltatottat előállítja, a vizsgált esetben a rendőrnek két szempontból is lehetősége volt a panaszost előállítani.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy az előállításnak két célja volt, egyrészt a szabálysértés megszüntetése, mint jogszabály által biztosított eszköz nevelő célzatának megvalósítása, másrészt a személyazonosság megállapítása, ezért az alkalmazott eszköz arányosságát nem az elérni kívánt két céllal, egyenként vizsgáltam, hanem az elérni kívánt két célt együttesen vetettem össze az alkalmazott eszközzel.
Ennek során megállapítottam, hogy a két cél együttesen csak az előállítással volt elérhető, ezért nem tekinthető aránytalannak.
Az arányosságot másrészt abból a szempontból vizsgáltam, hogy a személyazonosság megállapításához eltelt 55 perc és két óra közötti időintervallum arányosnak tekinthető-e az elérendő céllal, jelen esetben a személyazonosság megállapításával.  Mindaddig tekinthető arányosnak az előállítás időtartama a célhoz viszonyítva, amíg az előállított személyazonosságát hitelt érdemlően meg nem állapították, ezért vizsgáltam azt is, hogy átlagosan mennyi időt vesz igénybe a személyazonosság megállapítása ilyen esetben.  A rendelkezésemre álló információk szerint - rendőrségi jelentések, valamint a megkeresésemre adott válaszok - a személyazonosságot a Központi Lakcímnyilvántartó Osztálytól kéri le az ügyeletes tiszt, vagy ügyeletes parancsnok, de mindezt megelőzi az a kötelezettség, hogy az intézkedő rendőr a kapitányságra való beérkezése után jelentést írjon a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedés alkalmazásáról, ezt a jelentést a rendőr elöljárójának jogszerűség és szakszerűség szempontjából jóvá kell hagynia.  Az elöljáró jóváhagyás után az iratokat átadja az ügyeletes tisztnek, vagy parancsnoknak intézkedés céljából. Ennek azért van jelentősége, mert csak ő jogosult adatkérésre a lakcímnyilvántartóból.  Mindehhez járul az is, hogy több személy időben zökkenőmentes együttműködésére van szükség és megfelelő technikai feltételekre.   Így az 55 perc és két óra közötti időintervallumban történő előállító helyiségben való elhelyezés arányosnak tekinthető a személyazonosság megállapításához szükséges idővel.

Az országgyűlési biztos alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot akkor állapít meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn.  Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket.
A fent leírtakra tekintettel megállapítom, hogy nem okoz a személyes szabadsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az, ha a személyazonosság megállapítását és a szabálysértés megszüntetését célzó előállítás a két óra időtartamot nem haladja meg.

Budapest, 2000. május 29.

Gönczöl Katalin