OBH 1867/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:

A panaszos azért kért segítséget, mert véleménye szerint a baleseti rokkantsági nyugdíjasként elhunyt házastársa jogán nem kapja meg a baleseti özvegyi nyugdíját. Az igény elutasításának indoka, hogy az I. és II. fokú orvosszakértői vélemény szerint a halált nem a baleseti ellátást megalapozó foglalkozási betegsége (szilikózis) okozta.

Érintett alkotmányos jogok:

Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok:

A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.)
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)

Megállapított tényállás:

A panaszos elhunyt házastársa 1993. augusztus 1-től II. csoportos baleseti rokkantsági nyugdíjas volt, az 1996. január 1-jén bekövetkezett haláláig. A panaszos 1994-től saját jogon volt rokkantsági nyugdíjas.
Az elhunyt nyugdíja 1995. decemberben 1995. szeptember 1-től az emeléssel 44.545 Ft, a januárban esedékes emeléssel + 4.500 Ft-tal emelkedett volna.
A panaszosnak 1996. január 1-jétől az 563-49985-6 törzsszámon baleseti özvegyi nyugdíjat állapított meg a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság. A nyugdíj összege jogszerző januári nyugdíja (46.593 Ft) 50 %-a azaz 23.297 Ft.
A fenti nyugellátás került folyósításra, mert a jogszabályok szerint ez volt és jelenleg is ez kedvezőbb mint a saját jogú ellátása kiegészítve a 20 % özvegyi nyugdíjjal.

A megállapításkor hatályos, a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény 96. §-a szerint:
"(1) A baleseti özvegyi nyugdíj annak a nyugdíjnak a fele, ami a sérültet, illetve a baleseti rokkantsági nyugdíjast a halál időpontjában a II. rokkantsági csoportban járó baleseti rokkantsági nyugdíj címén megillette vagy megillette volna.
(2) Ha a baleseti rokkantsági nyugdíjas nem az üzemi baleset következtében halt meg, az özvegyi nyugdíj annak a nyugdíjnak a fele, ami a nyugdíjast a halál időpontjában a III. rokkantsági csoportban járó baleseti rokkantsági nyugdíj címén megillette vagy megillette volna."

Az elhunyt halálát, mind az I., mind a II. fokú orvosi bizottság szakvéleménye szerint nem szilikózis megbetegedés okozta, a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság csak a T. 96. § (2) bekezdésének megfelelően a III. rokkantsági csoportban járó baleseti rokkantsági nyugdíjat alapulvéve állapíthatta meg a panaszos baleseti özvegyi nyugdíját. A II. fokú orvosi bizottság véleményét kereset esetén a bíróság (igazságügyi orvosszakértő) vizsgálhatta volna felül, a panaszos azonban nem élt ezen jogorvoslati lehetőségével.

A vizsgálat megállapította, hogy az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése által védett szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben nem okoz visszásságot, ha a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a baleseti rokkantsági nyugdíjasként elhunyt jogán III. csoportos baleseti rokkantsági nyugdíjat alapulvéve állapítja meg a baleseti özvegyi nyugdíjat, mivel az I. és II. fokú orvosi bizottság szakvéleménye szerint az elhunyt halála nem hozható összefüggésbe - a baleseti rokkantsági nyugdíj igényét megalapozó - szilikózis foglalkozási betegséggel.

Budapest, 1999. szeptember 23.

Gönczöl Katalin