OBH 1828/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

A panaszos szerint a rokkantságát, illetve annak fokát megállapító orvosi bizottság eljárása, vizsgálati módszere, a bizottság összetétele olyan méltatlan helyzetet idéz elő az egyébként is kiszolgáltatott helyzetben lévő beteg emberek számára, amely álláspontja szerint megengedhetetlen. Beadványában kifogásolja továbbá, hogy a sérelmes döntést bíróság előtt lehet megtámadni, így az újabb eljárásban ugyancsak a beteg ember kerül hátrányos helyzetbe.

Érintett alkotmányos jogok

- Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdés]
- Jogorvoslathoz való jog [Alkotmány 57. § (5) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok

A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.)
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)

Megállapított tényállás

Az 1966. június 1-jén született panaszos három esetben nyújtott be rokkantsági nyugdíj igényt a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz. Az 1996-ban benyújtott B-1222474/96. számon nyilvántartott igény mind első, mind másodfokon elutasításra került, mert a panaszos munkaképesség-csökkenése mértéke 40 % (nem rokkant).
Az 1997-ben benyújtott B-1220815/97. számon nyilvántartott igény hasonlóan elutasításra került mindkét fokon, mert a munkaképesség-csökkenés mértéke változatlanul 40 %-os volt. A B.12-20815/97/15. F.1205/98. számú 1998. június 29. napján kelt másodfokú határozata ellen a panaszos keresetlevelet nyújtott be a Pesti Központi Kerületi Bírósághoz. A bíróság a 4.K.66.086/98/5. számú 1998. szeptember 18-án kelt végzésével a pert megszüntette, mert a panaszos 1998. augusztus 15-én kelt beadványában bejelentette, hogy a kereseti kérelmétől eláll.

Az Igazgatóság az 1999. január 18-án benyújtott rokkantsági nyugdíj igényt a B.12-00722/99/11. számú 1999. március 16-án kelt határozatával az I. fokú orvosi bizottság véleménye alapján, melyszerint a munkaképesség-csökkenésének mértéke 40 %, elutasította. A panaszos a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, majd azt 1999. május 16-án visszavonta, mert sikerült "egészségügyi státuszának" megfelelő jövedelemszerző tevékenységhez jutnia.

Az Alkotmány az állampolgár szociális biztonsághoz való jogát a következőkben határozza meg:

70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz: öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
  (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapította, hogy az Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdésében deklarált szociális biztonsággal összefüggésben sérelmet nem okozott, hogy a Fővárosi és Pesti Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a panaszos rokkantsági nyugdíj igényét azért utasította el, mert az illetékes orvosi bizottságok szakvéleménye szerint nem volt rokkant.

A panaszos jogorvoslathoz való jogának érvényesülését vizsgálva megállapítható, hogy az első ízben benyújtott igénye elutasítását tartalmazó másodfokú határozat ellen nem nyújtott be keresetet a bírósághoz, a másodszor benyújtott igénye elutasítását tartalmazó másodfokú határozat elleni keresetét pedig visszavonta. A harmadszor benyújtott igénye elutasítását tartalmazó határozat elleni fellebbezését szintén visszavonta.

A beadványban kifogásolt jogorvoslathoz való jog érvényesülésének vizsgálatára tehát, tekintettel arra, hogy attól a panaszos maga állt el, nem kerülhetett sor. Továbbá az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 29. § (1) bekezdés f.) pontja nem ad lehetősége a bírósági eljárás, illetve döntés felülvizsgálatára.

Budapest, 1999. november 22.

Dr. Polt Péter