OBH 1323/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása
A panaszos annak vizsgálatát kérte, hogy férje, aki 1999. június 7-én lesz 59 éves, méltányossági alapon kaphat-e öregségi nyugdíjat.
Érintett alkotmányos jogok
Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (2) bekezdés]
Alkalmazott jogszabályok
•	1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) a társadalombiztosítási nyugellátásokról
•	A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI.29.) EüM-PM együttes rendelet

Megállapított tényállás
A panaszos férje 1940. június 7-én született. A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.) 7. § (1) bekezdés szerint öregségi teljes nyugdíjra az 1997. december 31-ét követő és 2009. január 1-jét megelőző időponttól, az jogosult, aki a hatvankettedik életévét (továbbiakban: öregségi nyugdíj korhatárt) betölti, és legalább húsz év szolgálati időt szerzett.
(2) bekezdés szerint öregségi résznyugdíjra az a nő, illetve férfi jogosult, aki húsz évnél kevesebb szolgálati időt szerzett, azonban
b.) a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt 1993. június 30-át követően és 2009. január 1- jét megelőzően eléri (elérte) és eddig az időpontig legalább tizenöt év szolgálati időt szerez (szerzett).
A panaszos férje a 62. életévét 2002-ben tölti be, akkor szerez öregségi teljes nyugdíjra jogosultságot. A fenti feltételektől eltérni méltányossági alapon törvényi felhatalmazás hiányában nem lehet.
A Tny. 23. § (1) bekezdés szerint rokkantsági nyugdíjra az jogosult, aki
a.) egészségromlás, illetőleg testi vagy szellemi fogyatkozás következtében munkaképességet hatvanhét százalékban elvesztette és ebben az állapotában javulás egy évig nem várható (rokkant).
A panaszos férje az ózdi nyugdíjbiztosítási kirendeltséghez 1995. május 25-én rokkantsági nyugdíjigényt nyújtott be. A rokkantsági nyugdíj igényt első és másodfokon a kirendeltség rokkantság hiányában elutasította, munkaképesség-csökkenésének mértéke 40 %.
A Miskolci Városi Bíróság a benyújtott keresetre a 12.P.27.688/1995/8. számú végzésében 50%-os munkaképesség-csökkenést állapított meg, 1996. április 22-étől. A fenti munkaképesség-csökkenés miatt a több mint 38 év szolgálati időre és életkorra tekintettel, a panaszos férje a 8/1983. (VI.29.) EüM-PM együttes rendelet alapján, átmeneti járadékra vált jogosulttá. Az Ózdi Kirendeltség az 1996. június 27-én érkezett átmeneti járadék igényt az 1996. augusztus 29-én kelt 15.Áj.1768/96/06. számú megállapító határozatával elbírálta, elismert szolgálati idő 39 év 356 nap, összege 10.346.- Ft (a nyugdíj összegének 75 %-a), mely a nyugdíjak évenkénti rendszeres emeléséről szóló kormány-rendeletnek megfelelően emelkedik és jelenlegi összege 16.477.- Ft. Az öregségi nyugdíjkorhatár betöltésekor a jogosult kérheti öregségi nyugdíja megállapítását, ha annak összege magasabb lesz, mint az addig évenként emelt átmeneti járadéka összege.

A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a panaszos, aki 1944. június 22-én született, 1995. november 1-jétől szintén átmeneti járadékban részesül.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a vizsgálat eredményeképpen megállapította, hogy az Alkotmány 70/E. § (2) bekezdésével védett szociális biztonsághoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem okoz, ha öregségi nyugdíjat az öregségi korhatárt megelőzően méltányossági alapon nem állapít meg a nyugdíjbiztosító, ezért a vizsgálatot lezártnak tekinti.

Budapest, 1999. március 24.

Gönczöl Katalin