OBH 1278/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

A panaszos 1998. február 6-án a Debreceni Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályának szabálysértési ügyben folytatott eljárását, illetve az annak során tett intézkedéseit sérelmezve fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához. A beadvány érdemi vizsgálatra alkalmasságának megállapítását célzó elemzés során - tekintettel az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ában foglalt rendelkezésre - megállapítottam, hogy jogerős határozat hiányában a beadványban foglalt panaszt nem vizsgálhatom, ezért azt elutasítottam.
A panaszos 1999. március 6-án ismételten panasszal fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához. Beadványában leírta, hogy a korábbi panasz tárgyát képező szabálysértési eljárás során a döntést hozó szervek a valóságot megmásítva, a tanuk és a tények figyelmen kívül hagyásával, törvénysértő magatartásukkal súlyosan megsértették emberi jogait. A beadványt tevő az országgyűlési biztostól azt kérte, hogy az képviselje állampolgári jogait a törvénysértő hatóságokkal szemben.
A beadványban foglaltak alapján a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés) sérelmének gyanúja merült fel, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. §-ában foglalt rendelkezés alapján az ügyben vizsgálatot indítottam. Az eljárás megindításakor megállapítottam, hogy a panasz összefüggésbe hozható az Emberi Jogok és Alapvető Szabadságok védelméről szóló, 1950-ben Rómában aláírt Európai Egyezmény 6. cikkének 1. bekezdésében foglalt rendelkezéssel is.

A megállapított tényállás

A vizsgált szabálysértési ügyben elsőfokon eljáró Debreceni Városi Rendőrkapitányság által hozott, 1997. július 7-én kelt, 3/8/1997. számú, a szabálysértési eljárás megszüntetéséről szóló határozatot a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság felügyeleti  jogkörében eljárva - a tényállás tisztázatlanságára hivatkozva - 1997. október 13-án hatályon kívül helyezte és új eljárás lefolytatást rendelte el. Az országgyűlési biztos intézményének rendkívüli jogvédelmi jellegéből kiindulva, illetve arra tekintettel, hogy az új eljárás elrendelése a tényállás tisztázatlansága miatt benyújtott beadvány orvoslására alkalmas volt, megállapítottam, hogy az általam lefolytatott vizsgálat csak az új eljárás elrendelése utáni intézkedésekre illetve határozatokra terjedhet ki, így a vizsgálatom szempontjából releváns  tényállást is ennek megfelelően állapítottam meg.
A panaszos által Hivatalomhoz benyújtott beadványban illetve a szabálysértési eljárás során keletkezett iratokban foglaltak alapján az alábbiakat állapítottam meg: 
1996. november 29-én a panaszos az általa vezetett személygépkocsival Debrecen egyik útkereszteződésében összeütközött a B.J. által vezetett személygépkocsival. A B.J.-vel szemben indult szabálysértési eljárás megszüntetéséről szóló elsőfokú határozatot a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság felügyeleti  jogkörében eljárva 1997. október 13-án hatályon kívül helyezte és új eljárás lefolytatást rendelte el.

Az új eljárás lefolytatása során hozott, 1997. december 20-án kelt, 3/10/1997. számú szakértői vélemény kiegészítéséről szóló határozatában a Debreceni Rendőrkapitányság az igazságügyi mérnökszakértőt a következő kérdések megválaszolására hívta fel:
"1.) A helyszínen bizonyítási kísérlet során állapítsa meg, hogy milyen távolságból észlelhették egymást a balesetben részesek? Melyik jármű hol helyezkedett el az útkereszteződésben, amikor kölcsönösen észlelhették egymást? Melyik járművezető észlelhette előbb a másik járművet?
2.) A forgalomirányító fényjelző készülék üzemzavar miatti villogó sárga jelzését megelőzően milyen jelzésképen jelzett V.J. (a panaszos) részére? Ekkor milyen távolságban volt / az útkereszteződéstől, a forgalomirányító fényjelző készüléktől / a későbbi ütközési ponttól?
3.) A szakértői véleményben foglalt sebességhez tartozó féktávolság elegendő lett volna-e az ütközési pont előtti biztonságos megálláshoz a villogó sárga jelzés észlelésétől?
4.) Milyen távolságról észlelte, észlelhette V.J. a villogó sárga jelzést, illetve a balesetben részes másik - B.J. által vezetett - járművet?
5.) Megállapítható-e észlelési vagy cselekvési késedelem valamelyik fél részéről?
6.)V.J. a vészhelyzet észlelését követő nyombani fékezéssel milyen sebességtartomány mellett háríthatta volna el biztonsággal a balesetet? (Vészhelyzet kezdetének B.J. indulási helyét - illetve azt a helyet ahol V.J. észlelte, valamint az útkereszteződés vonalát - tekintjük.)"
Az igazságügyi mérnökszakértő 1998. február 13-án kelt szakértői véleményében fejtette ki a feltett kérdésekre vonatkozó válaszait.

1998. február 24-én kelt határozatában a Debreceni Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályának vezetője a panaszos által elfogultság miatt előterjesztett indítványt elutasította. A határozat indoklása a következőket tartalmazta: "A rendelkező részben foglaltak szerint határoztam, mert az ügyirat áttanulmányozása után az alábbiakat állapítottam meg: 1996. november 29. 17:40 óra körüli időben közlekedési baleset történt Debrecen, Bólyai u.- Thomas Mann kereszteződésben. A baleset részesei: B.J. (...) forgalmi rendszámú személygépkocsi, V.J. (...) forgalmi rendszámú személygépkocsi. Az eljárás  lefolytatására kijelölt előadó a jogszabályban meghatározottaknak megfelelően, törvényesen járt el. Az eljárás lefolytatására másik előadót kijelölni nem látom célszerűnek és indokoltnak, ezért az elfogulatlan ügyintéző kijelölése iránti kérelmét elutasítom."

1998. március 9-én kelt, 3/12/1997. számú határozatában a Debreceni Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya a B.J. ellen, az 1996. november 29-én történt baleset miatt, áthaladási elsőbbség és előzés szabályainak durva megsértése szabálysértés címén indult eljárást az 1968. évi I. törvény 48.§ (1) bekezdés g.) pontjában foglalt rendelkezésre hivatkozva megszüntette és egyúttal az 1968. évi törvény pontos rendelkezésének megjelölése nélkül - pusztán általánosságban a törvényre hivatkozva - B.J.-t figyelmeztetésben részesítette. A határozat indoklása a következőket tartalmazta: " 1996. november 29-én 17:40 körüli időben Debrecen, B. utcán közlekedett B.J. az E. tér felől, az (...) forgalmi rendszámú személygépkocsival a T.M. utca irányába. A kereszteződéshez érve az ott lehelyezett forgalomirányító készülék tilos jelzésére megállt. A forgalomirányító fényjelzőkészülék zöld jelzésre váltott, majd rövid időn belül a fényjelzőkészülék üzemzavara miatt villogó sárgára. B.J. az "állj, elsőbbségadás kötelező" tábla hatálya alatt a kereszteződésbe behaladt, mert nem észlelte a fényjelző készülék villogó sárga jelzését. A neki jobbról érkező, a villogó sárga jelzést észlelő V.J. által vezetett (...) forgalmi rendszámú személygépkocsi fékezés ellenére nem tudta elkerülni az ütközést. B.J. az általa vezetett személygépkocsi jobb elejével nekiütközött a V.J. által vezetett személygépkocsi bal elejének.

(...)

A baleset bekövetkezéséért B.J. a felelős. Cselekményével megszegte a KRESZ 28. szakasz (2) bekezdés b.) pontjában foglaltakat, mely a 17/1968. (IV.14.) Korm. r. 46. szakasza szerint szabálysértésnek minősül. (...)"  

1998. március 31-én kelt és a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitánysághoz intézett beadványában a panaszos azt kérte, hogy tegyék semmissé az I. fokú hatóság határozatát, mert az az egyértelmű bizonyítékok ellenére felmentette B.J.-t. 
Tekintettel arra, hogy a szabálysértési eljárás megszüntetéséről szóló 3/12/1997. számú határozat ellen mind a panaszos, mind a határozatban elmarasztalt B.J. fellebbezett, a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság mint másodfokú szabálysértési hatóság az ügyet megvizsgálta és a határozatot hatályon kívül helyezte, a szabálysértési eljárást pedig - arra hivatkozva, hogy az elkövető nem vonható felelősségre - megszüntette. Határozatának indoklásában a megyei főkapitányság megállapította, hogy az elsőfokon eljáró hatóság a meglévő bizonyítékok helytelen értékelése folytán tévedett akkor, amikor B.J. közúti baleset miatti felelősségét megállapította. Ahogy azt a határozat indoklásában a főkapitányság osztályvezetője kifejtette, " A helyszíni eljárás adatain kívül a beszerzett személyi, továbbá az igazságügyi közlekedési szakértői vélemény adatai is alátámasztják, hogy B.J. a forgalomirányító készülék tilos jelzésénél várakozott, majd a szabad jelzésre indult el. A szabad jelzésre történő elindulást követően a forgalomirányító fényjelző készülék működésében zavar keletkezett, emiatt rövid ideig villogó-sárga fényt mutatott. B.J. a cselekmény elkövetését megelőzően az elvárható gondossággal járt el, és ennek ellenére a szabálysértés alapját képező cselekményről nem tudott. A fentiekre tekintettel B.J. cselekménye ténybeli tévedésen alapult, mindezért az ellene indult eljárást a rendelkező részben foglaltak szerint megszüntetem."  Bár az ügy kapcsán felmerült összes bizonyíték alapján éppen ennek ellenkezője volt megállapítható, a másodfokú hatóság határozatában azt állapította meg, hogy a később összeütköző két személygépkocsi egymással szemben közlekedett. (A valóságban a panaszos gépkocsija B.J.-nek jobbról érkezett.) 
1998. május 6-án kelt beadványával a panaszos a Hajdú-Bihar Megyei Főügyészséghez fordult, kérve, hogy az vizsgálja felül a másodfokon eljáró rendőrfőkapitányság 587/2/1997. számú határozatát. 1998. június 2-án kelt válaszában a főügyészség munkatársa arról tájékoztatta a panaszost, hogy nem lát alapot a sérelmezett határozatok megváltoztatására. A panaszos ezek után a Legfőbb Ügyészséghez fordult. Válaszlevelében a Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztályának ügyésze a következőképpen fogalmazott: "Az összegyűjtött bizonyítékok mérlegelésével a szabálysértési hatóság megalapozottan állapította meg, hogy a balesetet nem B.J. magatartása okozta." 
 
Az ügy jogszabályi háttere

1968. évi I. törvény a szabálysértésekről

16.§ (2) A szabálysértés miatt alkalmazható intézkedések a figyelmeztetés, az elkobzás és a határozat nyilvános közzététele.

A figyelmeztetés

20. § Az eljáró hatóság büntetés helyett figyelmeztetést alkalmaz, ha ettől az elkövetett szabálysértés súlyára és jellegére, az elkövetés körülményeire, valamint az elkövető személyére tekintettel kellő nevelő hatás várható.

38. § (1) A szabálysértés elbírálásában nem vehet részt az elkövető hozzátartozója [60. § (3) bek.], továbbá az, akitől az ügy tárgyilagos, részrehajlás nélküli elbírálása nem várható. A fellebbezési eljárásban, illetőleg a felügyeleti jog gyakorlásában nem vehet részt az sem, aki az ügy első fokú elintézésében részt vett.
(2) A kizárásról hivatalból, az eljáró személy, az elkövető vagy a sértett bejelentésére a kifogásolt személy közvetlen felettese dönt, s egyúttal kijelöli a továbbiakban eljáró személyt is.

48. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha:
g) figyelmeztetést alkalmaz;

51. § (1) Ha a szabálysértés tényállása tisztázott, és a nevelőhatás így is elérhető, a szabálysértési hatóság az elkövetővel szemben tárgyalás nélkül figyelmeztetést, elkobzást alkalmazhat, pénzbírságot szabhat ki, kártérítést állapíthat meg.

52. § (1) A szabálysértési hatóság tárgyalást tart, ha az ügy tárgyalás nélkül (51. §) nem intézhető el.
(5) A szabálysértési eljárást általában egyetlen tárgyaláson be kell fejezni, és az elsőfokú határozatot lehetőleg az eljárás megindításától számított harminc napon belül meg kell hozni. Ez utóbbi rendelkezés akkor is irányadó, ha a szabálysértési hatóság nem tart tárgyalást.
69. § (1) Ha a fellebbezés elkésett, vagy azt nem a jogosult terjesztette elő, az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést elutasítja.
(2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.

Ügyészi törvényességi felügyelet

71. § (1) Az ügyész felügyel a szabálysértési ügyekben eljáró szervek határozatainak és intézkedéseinek törvényességére. Ennek során az ügyészt az általános törvényességi felügyelet alapján gyakorolt jogok illetik meg, ezenfelül tárgyalási joggal részt vehet az ügyben tartott tárgyaláson.
(2) Az ügyész a törvénysértő határozat vagy intézkedés miatt a szabálysértési hatóságnál óvást nyújt be. A törvénysértő gyakorlat vagy a mulasztásban megnyilvánuló törvénysértés megszüntetése érdekében felszólalással, a jövőben bekövetkező törvénysértés veszélye esetén pedig figyelmeztetéssel él.
(3) Az óvásnak a kifogásolt határozat (intézkedés) végrehajtására halasztó hatálya van. Az elkövető terhére óvásnak csak a határozat jogerőre emelkedésétől, illetőleg az intézkedés megtételétől számított hat hónapon belül van helye.

1972. évi V. törvény a Magyar Köztársaság ügyészségéről

I. fejezet

Ügyészi törvényességi felügyelet

Az ügyész jogai az ügyészi törvényességi felügyelet körében

13. § (1) Az ügyészi törvényességi felügyelet a Kormánynál alacsonyabb szintű államigazgatási szervek által kibocsátott jogszabályokra, illetőleg az állami irányítás egyéb jogi eszközeire, valamint e szervek általános érvényű rendelkezéseire és a jogalkalmazás körébe tartozó egyedi döntéseire terjed ki. Kiterjed ezen túlmenően a bíróságon kívüli, jogvitát intéző szervek egyedi döntéseire, valamint a gazdasági és egyéb szerveknek munkaviszonnyal és a szövetkezeti tagsági viszonnyal összefüggő egyedi döntéseire, továbbá a jogszabályok felhatalmazása alapján kiadott általános érvényű intézkedéseire.
(2) Az ügyész a törvényesség biztosítása érdekében az ügyészi törvényességi felügyelet során
a) óvást emelhet az Alkotmánnyal vagy magasabb szintű jogszabállyal ellentétes jogszabály, illetőleg állami irányítás egyéb jogi eszköze ellen;
b) elbírálja azokat a törvényességi kérelmeket, közérdekű bejelentéseket és törvénysértésre utaló jelzéseket, amelyeket az állampolgárok és a jogi személyek az államigazgatás és más, bíróságon kívüli jogalkalmazó szervek határozatai, illetőleg törvénysértő mulasztásai ellen az ügyészséghez benyújtanak;
c) a hatáskörébe tartozó területi és helyi szerveknél általános érvényű rendelkezés (szabályzat, alapszabály stb.) kiadását, módosítását vagy egyes rendelkezéseinek hatályon kívül helyezését kezdeményezheti;
e) megtekintheti az ügyészi törvényességi felügyelet körébe tartozó szervek általános érvényű rendelkezéseit és egyedi döntéseit, a törvényesség érdekében szükség esetén vizsgálatot tarthat, illetőleg az ellenőrzési vagy felügyeleti joggal felruházott szervet vizsgálat tartására kérheti fel;
f) a szervek vezetőitől iratok és adatok rendelkezésre bocsátását, illetőleg megküldését, továbbá felvilágosítás adását kérheti.
Az óvás
14. § (1) Ha az ügyész a szervek jogerős, illetőleg végrehajtható rendelkezéseiben törvénysértést állapít meg, annak kiküszöbölése végett a törvénysértést elkövető szervhez vagy annak felettes (felügyeleti, állami törvényességi felügyeletét ellátó, a továbbiakban: felettes) szervéhez óvást nyújthat be. Az óvásban a megtámadott rendelkezés végrehajtásának felfüggesztését is indítványozhatja.

A felszólalás és figyelmeztetés

16. § (1) Az ügyész a törvénysértő gyakorlat vagy mulasztásban megnyilvánuló törvénysértés megszüntetése végett a szerv vezetőjénél felszólalással él; jövőbeni törvénysértés veszélye esetén pedig a törvénysértés megelőzése érdekében figyelmeztetést nyújt be.

1993. évi XXXI. törvény az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről

(A Magyar Köztársaság megerősítéséről szóló okiratának letétbe helyezése az Európa Tanács főtitkáránál 1992. november 5-én megtörtént.)
1. § Az Országgyűlés az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezményt és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyvet e törvénnyel kihirdeti.
2. § Az Egyezménynek és kiegészítő jegyzőkönyveinek eredeti angol nyelvű szövege és azok hivatalos magyar fordítása a következő:

(...)

6. Cikk - Tisztességes tárgyaláshoz való jog

1. Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően. Az ítéletet nyilvánosan kell kihirdetni, a tárgyalóterembe történő belépést azonban meg lehet tiltani a sajtónak és a közönségnek a tárgyalás teljes időtartamára vagy egy részére annyiban, amennyiben egy demokratikus társadalomban ez az erkölcsök, a közrend, illetőleg a nemzetbiztonság érdekében szükséges, ha e korlátozás kiskorúak érdekei, vagy az eljárásban résztvevő felek magánéletének védelme szempontjából szükséges, illetőleg annyiban, amennyiben ezt a bíróság feltétlenül szükségesnek tartja, mert úgy ítéli meg, hogy az adott ügyben olyan különleges körülmények állnak fenn, melyek folytán a nyilvánosság az igazságszolgáltatás érdekeit veszélyeztetné.

17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet egyes szabálysértésekről

Áthaladási elsőbbség és előzés szabályának durva megszegése

46. § Annak a járműnek a vezetője, aki az áthaladási elsőbbségre vagy az előzésre vonatkozó szabályokat durva módon megsérti,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet a közúti közlekedés szabályairól
A járműforgalom irányítására szolgáló fényjelző készülékek
9. § (1) A járműforgalom irányítására szolgáló fényjelző készülékek:
b) a felfelé, illetőleg az oldalra mutató nyíl alakú zöld fény a jelzett irányban (irányokban) szabad utat jelez: a jelzett irányban (irányokban) tovább szabad haladni, bekanyarodás esetén a szabad jelzésen áthaladó gyalogosoknak elsőbbséget kell adni;
(9) Ha a forgalmat fényjelző készülék irányítja, a "Főútvonal" jelzőtábla, valamint az elsőbbséget szabályozó jelzőtáblák jelzései nem irányadók.
10. § (1) A közúti jelzőtáblák a járművezetők részére
b) az elsőbbséget szabályozzák,
Az elsőbbséget szabályozó jelzőtáblák
12. § (1) Az elsőbbséget szabályozó jelzőtáblák:
a) "Elsőbbségadás kötelező" (9. ábra); a tábla azt jelzi, hogy az útkereszteződésben elsőbbséget kell adni a keresztező (betorkolló) úton - illetőleg ha a jelzőtábla alatt az útkereszteződés alaprajzi vázlatát feltüntető kiegészítő tábla van, az ezen vastag vonallal jelzett úton (10. ábra) - érkező jármű részére;
b) "ÁLLJ! Elsőbbségadás kötelező" (11. és 12. ábra), a tábla azt jelzi, hogy az útkereszteződésnél - a megállás helyét jelző útburkolati jel előtt, ilyen útburkolati jel hiányában az útkereszteződésbe való behaladás előtt - meg kell állni, és az a) pontban említett úton érkező jármű részére elsőbbséget kell adni. A vasúti átjáróra a megállás után a 39. §-ban foglaltak szerint szabad ráhajtani.
c) "A szembejövő forgalom elsőbbsége" (13. ábra); a tábla azt jelzi, hogy az útszűkületben elsőbbséget kell adni a szembejövő jármű részére;
d) "Elsőbbség a szembejövő forgalommal szemben" (14. ábra); a tábla azt jelzi, hogy az útszűkületben a járműnek elsőbbsége van a szembejövő járművel szemben.

18. § (1) Az útburkolati jelek:
i) kötelező megállás helyét jelző vonal (154. ábra); azt a helyet jelzi, ahol az "Állj! Elsőbbségadás kötelező" jelzőtábla jelzése folytán meg kell állni;
Elsőbbség az útkereszteződésben
28. § (1) Az útkereszteződésben - ha a (2) bekezdés rendelkezéseiből más nem következik - a járművel elsőbbséget kell adni
a) a jobbról érkező minden jármű és
b) a balról érkező villamos
részére.
(2) A másik jármű érkezési irányától függetlenül elsőbbséget kell adni az útkereszteződésben
a) minden járművel a megkülönböztető fény- és hangjelzést együttesen használó gépjármű részére, továbbá minden ilyen gépjárművekkel kísért (közrefogott), zárt csoportban haladó megkülönböztető fényjelzést használó gépjármű részére;
b) az olyan útról érkező járművel, amelyen az útkereszteződés előtt "Elsőbbségadás kötelező" vagy "Állj! Elsőbbségadás kötelező" jelzőtábla van, a keresztező - illetőleg a kiegészítő táblán vastag vonallal jelzett - útról érkező jármű részére;
c) földútról érkező járművel a szilárd burkolatú útról érkező jármű részére;
d) körforgalomban haladó járművel a körforgalmat keresztező villamos részére.
(3) Útkereszteződést járművel csak olyan sebességgel szabad megközelíteni, hogy a vezető eleget tehessen elsőbbségadási kötelezettségének és e tekintetben másokat a jármű sebességével ne tévesszen meg.
III. A közúti forgalommal kapcsolatos fogalmak
b) Elsőbbség: továbbhaladási jog a közlekedés más résztvevőjével szemben. Azt a járművet, amelynek elsőbbsége van, az elsőbbségadásra kötelezett nem kényszerítheti haladási irányának vagy sebességének hirtelen megváltoztatására. Azt a gyalogost, akinek elsőbbsége van, az elsőbbségre kötelezett nem akadályozhatja és nem zavarhatja áthaladásában.

A vizsgálat megállapításai

I. A vizsgálat terjedelmének meghatározása 

Az ügy iratainak áttanulmányozása során megállapítottam, hogy a panaszos beadványában foglaltak helyett más körülményeket kell a vizsgálat szempontjából releváns sérelemnek tekintenem. A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a szabálysértési eljárás során a döntést hozó szervek a valóságot megmásítva, a tanuk és a tények figyelmen kívül hagyásával, törvénysértő magatartásukkal súlyosan megsértették emberi jogait. Úgy tűnt tehát, hogy az ügy szempontjából releváns sérelem abból fakad, hogy a szabálysértési hatóságok a bizonyítási szabályok megsértésével lefolytatott eljárásban a panaszos  szempontjából hátrányos érdemi döntést hoztak. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszos félreértelmezte az elsőfokú szabálysértési hatóság 3/12/1997. számú határozatában foglaltakat. Azt ugyanis úgy értelmezte, mint amely B.J.-t felmentette a felelősség alól. Valójában azonban a figyelmeztetés alkalmazása mellett történő eljárás megszüntetés lényege a felelősség megállapítása. A felelősség megállapítása pedig a panaszos mint ellenérdekű fél szempontjából hátrányos érdemi döntésnek nem tekinthető. A panaszost az ügy folyamán motiváló érdeknek azt tekintettem, hogy számára rendkívül fontos volt a szabálysértési eljárás minél hamarabb és olyan eredménnyel való lezárulása, amelynek lényege a balesetben részes másik személy felelősségének megállapítása. Saját eljárásom szempontjából azonban ezt az összefüggést a következők miatt nem vehettem figyelembe: A panaszos - ahogy azt beadványában leírta - csak a szabálysértési eljárás jogerős befejeződése után fordulhatott kártérítési igényével a biztosítóhoz a károkozó felelősségbiztosítása alapján. Ahogy azt az OBH 1922/1996. számú jelentésben már kifejtettem valamely államigazgatási illetve szabálysértési eljárás nem szándékolt illetve az eljárás céljával, lényegével össze nem függő joghatásai az országgyűlési biztos által folytatott eljárás szempontjából nem minősülnek érdemi vizsgálatra alkalmasnak. Önmagában az a tény, hogy a biztosító egy polgári jogi jogviszonyból származó követelés kielégítését egy jogerős hatósági határozat benyújtásától teszi függővé, nem tekinthető olyannak, mint amely szokásos és szükségszerű kapcsolatban áll a szabálysértési határozat érdemi befejeződésének módjával illetve időpontjával. A szabálysértési hatóságot nem azért köti a teljes tényállás felderítésére vonatkozó kötelezettség illetve az ésszerű határidőn belüli eljárás kötelezettsége, mert ennek hiányában az eljárás által érintett valamely személyt magánjogi károsodás érheti, hanem azért, mert az állam ún. "bagatell bűncselekményekre" vonatkozó büntető igényének érvényesítése éppúgy megalapozott döntést igényel, mint a bűntetőjogi igény, valamint azért, mert a szabálysértési ügyek minél gyorsabb lezárása a jogbiztonság elvéből  fakadó szükségszerű igény. Saját eljárásom szempontjából tehát a szabálysértési eljárás vizsgálatánál a hatósági tevékenység és a biztosító gyakorlata közötti összefüggést esetlegesnek tekintettem, és ezért az Obtv. alkalmazása szempontjából nem minősítettem okozati összefüggésnek. Megállapítottam ugyanakkor, hogy a szabálysértési hatóságok és az ügyészség eljárása egymástól függetlenül vizsgálható, ugyanakkor a független és pártatlan eljáráshoz való jogból olyan részjogosítványok fakadnak, melyek sérelme a panaszos érvelésének elfogadása nélkül is alapot adnak az érdemi vizsgáltara. 

II. Tekintettel arra, hogy a panaszos a szabálysértési eljárásban résztvevő összes hatóság eljárásának megvizsgálását kérte,  - ezzel azt fejezte ki, hogy rendkívül széles körű vizsgálatot tart szükségesnek, - valamint figyelemmel arra a jogszabályi rendelkezésre, amely alapján az országgyűlési biztos jogköre a hivatalból lefolytatandó vizsgálat megindítására is kiterjed, vizsgálatom céljának ezek után az iratok tanulmányozása során hivatalból észlelt sérelmek elbírálását tekintettem. Az egyik ilyen a szabálysértési eljárás időtartama illetve esetleges elhúzódása volt, a másik pedig a szabálysértési ügyben eljáró ügyintéző kizárásával kapcsolatos beadvány elintézése, amely - közvetetten ugyan, mégis - hatással volt az érdemi döntésre, a harmadik a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság által fellebbezés alapján hozott 587/2/1997. számú határozat, amelyben a B.J. ellen folyó szabálysértési eljárást megszüntette.   

III. A szabálysértési eljárás időtartama

Az 1997. október 13-án kelt, 587/1997. számú, a megyei főkapitányság ügyintézője által hozott határozat ugyan nem foglalkozott a szabálysértési eljárás időtartamával illetve annak esetleges elhúzódásával, saját eljárásom szempontjából azonban közvetett jelentősége mégis volt. Elfogadtam ugyanis a megyei rendőrfőkapitányság határozatának azon megállapítását, mely szerint az elsőfokú hatóság tárgyalással sem tisztázta kellőképpen a tényállást és erre visszavezethetően a fellebbezéssel megtámadott érdemi határozata megalapozatlan volt. Abból a tényből, hogy az elsőfokon eljáró szabálysértési hatóság az 1997. január 6. (az első érdemi határozat kelte, melyben B.J.-t elmarasztalta, ő azonban kifogással élt az ellen) és 1997. július 7. (a 3/8/1997. számú határozat keltének napja, melyben az elsőfokú hatóság megszüntette az eljárást arra hivatkozva, hogy a cselekmény nem szabálysértés) közötti időben (a továbbiakban "az eljárás első szakasza") többszöri tárgyalás és szakértői vélemény bekérése ellenére nem tudott megalapozott határozatot hozni már önmagában is szükségszerűen következett az eljárás időbeli elhúzódása. Az új eljárás lefolytatását elrendelő határozat kelte - 1997. október 13. - és 1998. március 9. - az eljárás megszüntetéséről szóló 3/12/1997. számú határozat kelte - között (a továbbiakban "az eljárás második szakasza") szintén majdnem öt hónap telt el, ez azonban az eljárás összidőtartama szempontjából nem volt automatikusan házzáadható az eljárás korábbi szakaszának időtartamához, hiszen az új eljárásra éppen a korábbi eljárás elégtelen volta miatt, az abból fakadó jogsértések orvoslása céljából került sor. Az eljárás két szakaszát ezért külön vizsgáltam. Vizsgálatom céljának azon kérdés megválaszolását tekintettem, hogy milyen összefüggés áll fenn a megalapozatlan volta miatt önmagában a független és pártatlan eljáráshoz való jog sérelmét jelentő 3/8/1997. számú határozat, valamint az eljárás első szakaszának elhúzódása között. A 3/8/1997. számú határozatot - tekintettel arra, hogy az annak megalapozatlanságából  fakadó sérelmet a felettes szerv orvosolta - önmagában nem vizsgáltam. Ugyanakkor nem hagyhattam figyelmen kívül, hogy a független és pártatlan eljáráshoz való jog másik eleme, az ésszerű időn belül történő ügyintézéshez való jog az eljárás első szakaszában szintén sérült.
Az országgyűlési biztosok gyakorlatában alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. (Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható (abszolút) jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint. Ez utóbbi fordulatnak azonban a konkrét esetben nincs jelentősége.) 
Az eljárás időbeli elhúzódása szempontjából legfeljebb a tényállás teljeskörű, precíz tisztázása mint jogalkalmazói törekvés minősült volna Alkotmány által megengedett célnak. Egy olyan, a törvényes határidőt időben többszörösen meghaladó eljárás azonban, amely nyilvánvalóan megalapozatlan határozattal zárul, semmiféle célkitűzéssel nem igazolható. A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott a Debrecen Rendőrkapitányság ügyintézője, amikor a törvényes határidőt időben többszörösen meghaladó eljárás során megalapozatlan határozatot hozott. 

IV. A Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság által fellebbezés alapján hozott 587/2/1997. számú határozat

Tekintettel arra, hogy a tényállást csak a szabálysértési tárgyalás illetve határozat alapján elemezhettem, a vizsgálat célja az lehetett, hogy az ügyben eljáró másodfokú hatóság betartotta-e a tényállás tisztázására illetve a bizonyításra vonatkozó szabályokat. Nem vizsgálhattam tehát azt, hogy a szabálysértési hatóság által alapul vett tényállás azonos-e a ténylegesen lejátszódott eseményekkel. Az országgyűlési biztosok saját vizsgálatuk terjedelmének meghatározása során minden esetben szem előtt tartják azt, hogy valamely vizsgált eljárásban felmerült bizonyítékokat nem mérlegelhetnek, következésképp  vizsgálatukat nem terjeszthetik ki a bizonyítékok szabad mérlegelésén alapuló tényállás-megállapításra, kivéve azt az esetet, amikor a bizonyítékokat az eljáró hatóság feltűnően egyoldalúan értékeli, vagy az ügyfelet, vádlottat, stb. a bizonyítási eljárás során megillető jogosultságok sérelmet szenvednek. 
A vizsgálat ezért annak megállapítására irányult, hogy a szabálysértési ügyben eljáró rendőrség a konkrét szabálysértés (Áthaladási elsőbbség és előzés szabályának durva megszegése) megállapítása szempontjából releváns tények tisztázása után és arra alapozva hozta-e meg határozatait. Tekintettel arra, hogy a vizsgálat tárgyát képező szabálysértési eljárás során az eljáró hatóságnak egy kerettényállás-jellegű szabálysértés megvalósulásáról kellett döntenie, a vizsgálat során abból indultam ki, hogy a kerettényállást tényleges szabályokkal kitöltő egyéb rendelkezések (a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendeletben foglaltak) figyelembe vétele nélkül a tényállás teljeskörű tisztázására vonatkozó kötelezettségének a rendőrség nem tehetett eleget. A rendőrségnek ezért elsősorban azt kellett tisztáznia, hogy a baleset helyszínét képező kereszteződésben, a baleset időpontjában, az elsőbbségre vonatkozó szabályokat a közúti közlekedésben résztvevők számára a fényjelző készülék vagy a táblák jelzései határozták meg. Másrészt az eljáró rendőrségnek arra a kérdésre kellett választ adnia, hogy a baleset időpontjában a baleset résztvevőinek a tőlük elvárható gondossággal eljárva módjukban állt-e az elsőbbségi szabályoknak - a fényjelző készülék meghibásodásából eredően bekövetkező - megváltozását figyelembe venni. Ez utóbbi kérdés azonban a fényjelző készülék meghibásodása körülményeinek tisztázása nélkül nem volt lehetséges. A fényjelző készülék meghibásodása körülményeinek tisztázása magában kellett hogy foglalja annak a kérdésnek a megválaszolását is, hogy a panaszostól illetve a balesetben részes másik személytől a KRESZ és egyéb jogszabályok alapján elvárható kellő figyelem lehetővé tette-e azt, hogy egy olyan rendkívüli eseményt mint amilyen a fényjelző készülék meghibásodása, még időben észrevegyenek. Legfőképp azonban azt kellett tisztázni, hogy a sárga villogó jelzés mikor kezdődött, meddig tartott és hogy a kezdeti pillanatban a balesetben részes két gépjármű hol tartózkodott. Csak ezek tisztázásával felállított tényállás mellett lehet ugyanis eldönteni, hogy a gépkocsivezetők észlelhették-e egyáltalán az üzemzavar beálltát. A bizonyításnak ebben a fázisában nem az észlelés valóságos bekövetkezése, hanem annak lehetősége vár tisztázásra. Csakis ehhez képes van értelme feltenni azt a kérdést, hogy az észlelés lehetőségének fennállta ellenére miért nem érzékelte valamelyik gépjárművezető a sárga villogás kezdetét, és e tény egyik lehetséges jogi minősítése lehet a tévedés.  

A vizsgálat során megállapítottam, hogy a másodfokú határozatban foglalt érdemi döntés lényegében  azon tény bizonyítottként való elfogadásán alapult, hogy a fényjelző készülék meghibásodására olyan időpontban került sor, amikor B.J.-nek a tőle elvárható körültekintés mellett sem volt módja azt érzékelni, következésképp nem lehetett tudomása arról, hogy - a meghibásodás következtében - az elsőbbségadási szabályok szempontjából nem a fényjelző készülék, hanem a közúti jelzőtábla jelzései irányadóak. Erre a gondolatmenetre utal a határozat indoklásában foglalt következő érvelés: "A helyszíni eljárás adatain kívül a beszerzett személyi, továbbá az igazságügyi közlekedési szakértői vélemény adatai is alátámasztják, hogy B.J. a forgalomirányító készülék tilos jelzésénél várakozott, majd a szabad jelzésre indult el. A szabad jelzésre történő elindulást követően a forgalomirányító fényjelző készülék működésében zavar keletkezett, emiatt rövid ideig villogó-sárga fényt mutatott. B.J. a cselekmény elkövetését megelőzően az elvárható gondossággal járt el, és ennek ellenére a szabálysértés alapját képező cselekményről nem tudott. A fentiekre tekintettel B.J. cselekménye ténybeli tévedésen alapult" Az eljárás során keletkezett tárgyalási jegyzőkönyvekből megállapítottam, hogy a feltételezett elkövető valóban többször azt állította, hogy amikor a kereszteződéshez érkezett, a fényjelző készülék a piros jelzésen állt, utána váltott át zöldre és ő csak ezután indult el. Azonban a baleset egyik szemtanuja és a panaszos is arról számoltak be, hogy a fényjelző készülék már a baleset bekövetkezése előtt sárgán villogott. (A fényjelző készüléket üzemeltető Kft. elismerte, hogy a sárga villogásra átváltás már az üzemzavar jele volt. A lámparendszer üzemzavar esetén minden forgalmi irányban villogó sárga jelzést ad.) A B.J.-vel egy autóban utazó férfi (B.J. testvére) azt állította, hogy az üzemzavart jelző sárga villogás az ő elindulásuk pillanatában még nem volt észlelhető. Az 1998. február 13-án kelt szakértői vélemény a következőképpen fogalmazott: "Annak megállapítása, hogy a rendelkezésre álló tényadatok alapján, hogy a jelzőrendszer a villogó sárga jelzést megelőzően V.J. (a panaszos) gépkocsivezető részére milyen színképet mutatott, egyértelműen megállapítani nem lehetséges.  A szakértői vélemény nem tartalmazott arra vonatkozó megállapítást, hogy a fényjelző készülék meghibásodása pontosan mikor következett be és hogy ennek időpontjában a balesetben részes személyek hol tartózkodtak.
A fentiekben kifejtettek alapján megállapítottam, hogy  a másodfokú hatóság határozatát az ügy szempontjából releváns tények tisztázása nélkül hozta.
Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a szabálysértési hatóság a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés ) amikor a releváns tényállás tisztázása nélkül hoz érdemi döntést.  

V. A Debreceni Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályának vezetője által elfogultsági indítvány tárgyában hozott 3/12/1997. számú határozattal kapcsolatos vizsgálati megállapítások  

A szabálysértési törvénynek a kizárásra vonatkozó rendelkezései azt a célt szolgálják, hogy az adott szabálysértés elbírálásban ne vegyen részt az ügyben bármilyen irányban elfogult személy. Azáltal, hogy a törvény meghatározza a kizárás eseteit, közvetetten az elfogultság eseteit rögzíti. Mindezekből illetve a szabálysértési hatóságot az egész eljárás során terhelő megalapozott döntés meghozatalára illetve az indoklásra vonatkozó kötelezettségből az következik, hogy  a kizárásról vagy a kizárásra vonatkozó kezdeményezés elutasításáról való döntést meg kell előznie egy olyan vizsgálatnak, melynek célja annak megállapítása, hogy vajon fennáll-e a törvényben meghatározott valamely kizárást megalapozó körülmény. Az olyan kizárási indítványt elutasító határozat, amelyből nem derül ki, hogy a közvetlen felettes mire alapozta az indítvány elutasítására vonatkozó döntését, éppúgy sérti a jogbiztonság részeként értelmezett tisztességes eljáráshoz való jogot, mint bármely más, a tényleges tényállás felderítését szolgáló jogszabályi rendelkezés figyelmen kívül hagyása. A vizsgálat során megállapítottam, hogy a 3/12/1997. számú, az elfogultság miatt beterjesztett indítványt elutasító határozat minden meggyőző erőt nélkülöz, mivel nem derül ki belőle, hogy az osztályvezető miért tartotta megalapozatlannak az indítványt. A szabálysértési törvény a kizárásra okot adó körülmény fennforgása esetén nem biztosít mérlegelési jogot a kizárásról döntő felettesnek. Ha a kizárásra okot adó körülmény fennáll, az ügyintéző nem vehet részt az eljárásban. Ha a kizárásra vonatkozó felettes döntését a jogszabályoknak megfelelően nem alapozza meg, akkor azzal az ügy elfogulatlan elbírálását szolgáló és így az ügy érdemét közvetetten befolyásoló jogszabályi rendelkezés tényleges érvényesülését lehetetlenné teszi. Önkényesnek minősül és ezért alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogállamiság szerves részének tekinthető jogbiztonság elvével illetve az abból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben a szabálysértési ügyintéző felettese amikor a kizárásra vonatkozó kezdeményezést olyan határozatban utasítja el, amely az elutasító döntés alapjait nem tisztázza. 

VI. Az ügyészség döntéseivel kapcsolatos panasz

Az ügyészség eljárását abban az összefüggésben vizsgáltam, hogy a jelentés előző részeiben feltárt jogszabálysértések ténye milyen összefüggésben van az ügyészség eljárási kötelezettségével illetve érdemi döntéseivel. 
Az ügyészt az általa vizsgált döntés törvénysértő jellegének megállapítása esetén abban a kérdésben, hogy él-e a számára a törvényességi felügyeleti jogkör részeként biztosított intézkedések valamelyikével, nem illeti meg mérlegelési jog. A törvénysértés megállapítása azonban olyan szakmai mérlegeléstől függő döntés. Pusztán azon az alapon, hogy a sérelmesnek tartott ügyészi döntéssel záruló törvényességi felügyeleti eljárás során az ügyész nem állapít meg törvénysértést, valamint hogy az országgyűlési biztos a saját eljárásában az ügyész által is vizsgált szabálysértési határozat törvénysértő voltát és visszásság okozására alkalmas jellegét állapítja meg, az országgyűlési biztos nem juthat arra a következtetésre, hogy az ügyészség eljárása maga is visszásságot okozott. A maga részéről ugyanis mind a megyei, mind a Legfőbb Ügyészség megvizsgálta a panaszos beadványát, az intézkedés megtételére vonatkozó indítvány elutasítására vonatkozó döntését megindokolta. A jogállamiság szerves részének tekinthető jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog tehát nem sérült. Ugyanakkor amint azt az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette, önmagában az anyagi igazság, az igazságosság érvényesülésére nem biztosít alanyi jogot az Alkotmány. (ABH 1992, 82.). Nincs tehát olyan alkotmányos jog, amelynek sérelmét az ügyészségnek az indítvány elutasítására vonatkozó döntésével összefüggésben meg lehet állapítani.

Tekintettel arra, hogy a feltárt visszásságok orvoslása a vizsgált esetben már nem lehetséges, kezdeményezéssel élni nem kívánok. Felkérem ugyanakkor Debrecen Város rendőrkapitányát, valamint a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányt, hogy ismertesse munkatársaival a vizsgálati jelentés megállapításait és hívja fel figyelmüket a jogszabályi rendelkezések betartásának fontosságára . 

Budapest, 1999. november 30.

Dr. Polt Péter