OBH 456/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

A Magyar Hírlap 1999. január 26-i számában "Szesztilalom Angyalföldön" címmel újságcikk jelent meg. A cikk írója arról számolt be, hogy a főváros XIII. kerületének közterületein 1999. március 1-jétől tilos a szeszesital fogyasztása. A hírlap értesülései szerint az önkormányzati rendeletet a közigazgatási hivatal aggályosnak minősítette, bár a törvényességi vizsgálat még nem kezdődött meg.
A vizsgálat a jogbiztonság elve sérelmének gyanúja miatt hivatalból indult.
A vizsgálat során tájékoztatást kértem Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalának vezetőjétől, valamint Budapest XIII. kerületének jegyzőjétől.

A megállapított tényállás 

Budapest Főváros XIII. kerületének képviselőtestülete 1999. január 22-én tartott ülésén fogadta el a 4/1999. számú önkormányzati rendeletet a szeszesital fogyasztásának közterületen és egyéb helyeken való korlátozásáról.
Megkeresésemre válaszolva Budapest Főváros XIII. kerületének jegyzője arról tájékoztatott, hogy a képviselőtestület a vizsgált rendeletet az önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 16.§ (1) bekezdése alapján alkotta meg, amely úgy rendelkezik, hogy a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot. A képviselőtestület döntésének meghozatala előtt az önkormányzat megállapította, hogy a szeszesital közterületen való fogyasztásáról sem törvény, sem egyéb jogszabály nem rendelkezik. Az önkormányzat véleménye szerint a kerület közterületein való szeszesital-fogyasztás a polgárok széles körének érdekeit sérti, a társadalmi együttélés normáiba ütközik, ezért a szabályozás közösségi igényt fejez ki és helyi társadalmi viszony rendezését jelenti. A jegyző válaszában annak a véleményének is hangot adott, hogy a probléma szabályozása nemcsak a XIII. kerületben időszerű, arra az egész főváros területére kiterjedő hatállyal szükség lenne. Ennek érdekében 1998-ban két alkalommal javaslatot tettek a jogszabály megalkotására.
A Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala részéről a sajtóban nyilatkozók véleményére tekintettel a képviselőtestület módosította a rendeletet.  

Az ügy jogszabályi háttere

1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról ( A továbbiakban Ötv. )

Az önkormányzati jogok

1. § (1) A község, a város, a főváros és kerületei, valamint a megye önkormányzata (a továbbiakban: helyi önkormányzat) a feladat- és hatáskörébe tartozó helyi érdekű közügyekben (a továbbiakban: helyi közügy) önállóan jár el.
(2) A helyi közügyek a lakosság közszolgáltatásokkal való ellátásához, a közhatalom önkormányzati típusú helyi gyakorlásához, valamint mindezek szervezeti, személyi és anyagi feltételeinek helyi megteremtéséhez kapcsolódnak.
(3) A helyi önkormányzat - a törvény keretei között - önállóan szabályozhatja, illetőleg egyedi ügyekben szabadon igazgathatja a feladat- és hatáskörébe tartozó helyi közügyeket. Döntését az Alkotmánybíróság, illetve bíróság és kizárólag jogszabálysértés esetén bírálhatja felül.

16. § (1) A képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot.

63/A. § A fővárosi önkormányzat feladat- és hatásköre különösen
h) rendeletében szabályozza a főváros parkolási és parkolásgazdálkodási rendszerét, a kiemelten védett és védett parkolási övezeteket, az alkalmazható várakozási díjak megállapítását, a közterülethasználatot és a közterület rendjét, a közterületfelügyelet szervezetét és feladatait;

1987. évi XI. törvény a jogalkotásról

Alapvető rendelkezések
1. § (1) A jogalkotó szervek a következő jogszabályokat alkotják:
a) az Országgyűlés törvényt,
b)
c) a Kormány rendeletet,
d) a miniszterelnök és Kormány tagja (a továbbiakban együtt: miniszter) rendeletet,
e) az országos hatáskörű szerv vezetésével megbízott államtitkár (a továbbiakban: államtitkár) rendelkezést,
f) az önkormányzat rendeletet.
(2) E rangsornak megfelelően az alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.
10. § Az önkormányzat rendeletet ad ki
a) törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet felhatalmazása alapján a helyi, területi sajátosságoknak megfelelő részletes szabályok megállapítására;
b) a magasabb szintű jogszabályban nem rendezett társadalmi viszonyok rendezésére.

A jogszabály hatálya

11. § (1) A jogszabály hatálya kiterjed az ország területén a magánszemélyekre és a jogi személyekre, valamint a külföldön tartózkodó magyar állampolgárokra.
(2) Az önkormányzat rendeletének hatálya az önkormányzat illetékességi területére terjed ki.
12. § (1) A jogszabályban meg kell határozni a hatálybalépésének napját. A jogszabály egyes rendelkezéseinek hatálybalépésére különböző időpontokat is meg lehet állapítani.
(2) A jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé.
(3) A jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell meghatározni, hogy kellő idő maradjon a jogszabály alkalmazására való felkészülésre.

45/1986. (X. 30.) MT rendelet a szeszes ital árusításának és fogyasztásának korlátozásáról

A Minisztertanács az alkoholizmus elleni küzdelem eredményesebb folytatása, valamint az alkoholfogyasztási szokások befolyásolása érdekében a következőket rendeli:
1. §
2. § (1) Tilos szeszes italt árusítani és fogyasztani:
a) egészségügyi intézményben,
b) nevelési-oktatási intézményben,
c) ifjúsági táborban, ifjúsági parkban.
(2)
(3) A szeszes italok közül - jogszabályokban meghatározott korlátozásokkal - csak alacsony alkoholtartalmú ital árusítható és fogyasztható
a) sportrendezvényeken,
b) nemzetközi ifjúsági táborokban,
c) a fegyveres erők és fegyveres testületek alakulatainál,
d) a tömegközlekedési eszközökön, a pályaudvarokon és az állomásokon, az ott működő éttermek (ideértve a vasúti étkezőkocsit is) kivételével.
(4) A tilalom nem vonatkozik a nemzetközi repülő- és hajójáratokra.
3. § A szeszes ital árusításának feltételeiről, valamint további korlátozásairól - e rendeletben foglalt tilalmakkal összhangban - az ipari, kereskedelmi és idegenforgalmi miniszter rendelkezik.
4. §
5. § Ez a rendelet 1987. január 1. napján lép hatályba.

19/1977. (XII. 20.) BkM rendelet a szeszes ital árusításának korlátozásáról

3.§ (4) Munkahelyen tilos szeszes italt árusítani és fogyasztani. A tilalom nem vonatkozik a munkaidőn kívül szervezett rendezvényekre. Égetett szeszes ital azonban ilyen alkalommal sem árusítható és fogyasztható.

17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet egyes szabálysértésekről

Szeszes ital árusítás és fogyasztás tilalmának megszegése

20. § (1) Aki a szeszes ital árusítására vagy fogyasztására vonatkozó tilalmat megszegi, 
harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás - az általános eljárási szabályok által megállapított keretben - a fogyasztóvédelmi felügyelőség, a munkavédelmi és munkaügyi felügyelő, valamint a bányahatóság hatáskörébe is tartozik.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt a rendőrség, illetőleg a közterület-felügyelő helyszíni bírságot szabhat ki.

59/1995. (X. 20.) Főv. Kgy. rendelet a fővárosi közterületek használatáról és a közterületek rendjéről

2. § (1) Felhatalmazást kapnak Budapest főváros kerületi önkormányzatai, hogy e rendelet alapulvételével, annak végrehajtására és keretei között, az e rendeletben meghatározott kérdésekben - helyi sajátosságaiknak megfelelően - önkormányzati rendeletben szabályozzák a saját tulajdonukban lévő közterületek használatát és rendjét.
(2) A Fővárosi Önkormányzat tulajdonában álló közterületek használatának és rendjének egyes különös szabályait a Fővárosi Közgyűlés külön rendelete állapítja meg.

Budapest Főváros XIII. kerületi Önkormányzat Képviselőtestületének 4/1999. (I.22.) rendelete a szeszesital fogyasztásának közterületen és egyéb helyeken való korlátozásáról

1.§ Az önkormányzati rendelet hatálya a Budapest XIII. kerület közigazgatási területén belüli közterületekre és egyéb helyekre terjed ki.

2.§ (1) Tilos szeszesital fogyasztása  a következő területeken:

a.) alsó- és középfokú oktatási, egészségügyi, gyermek- és ifjúságvédelmi intézmény 50 m-es sugarú körzetében,
b.) a lakóépületek 50 m-es sugarú körzetében, magántulajdonban lévő területek kivételével,
c.) az élelmiszert, palackozott italokat árusító üzletek és vendéglátó egységek bejáratától számított 50 m-es sugarú körzetében 
d.) a közönség számára nyitva álló középületek 50 m-es sugarú körzetében,
e.) közösségi létesítményekben, helyiségekben 
f.) játszótereken és parkokban.

(2) Nem terjed ki az (1) bekezdés hatálya: 

a.) az (1) bekezdés e) pontjában felsorolt helyekre, ha ott a kimért szeszesital értékesítés engedélyezett,
b) az érvényes közterület-használati megállapodással rendelkező vendéglátó egységekre nyitvatartási időben, valamint engedéllyel szervezett alkalmi rendezvények idején ( terasz, kitelepülés ).

3.§ A 2.§ (1) bekezdés alkalmazása szempontjából:

a) szeszesital: a gyógynövények gyógyászati jellegű szeszes kivonata, valamint ezek felhasználásával készült és alacsony (1,2 %-nál kevesebb ) alkoholtartalmú üdítőitalok kivételével minden alkoholtartalmú ital,

b) élelmiszert, palackozott italokat árusító üzletek és vendéglátó egységek:
   - általános áruház, élelmiszer jellegű áruház, élelmiszer jellegű vegyesüzlet, élelmiszerüzlet
   - hús, húskészítmény, baromfiüzlet,
   - hal és halkészítmény, baromfiüzlet
   - kenyér és pékárú üzlet
   - alkoholtartalmú és egyéb ital üzlet,
   - melegkonyhás vendéglátó üzlet, cukrászda, italüzlet, bár, borozó. kocsma, egyéb vendéglátó egység,
c) közterület: az út, utca, parkoló, tér, a járda - ideértve az épületek árkádjai alatti járdát is -, a járdasziget, a közpark, a parkosított terület, a játszótér, a lépcső, továbbá az alul- és felüljáró,
d) közösségi létesítmény: művelődési házak, klubok, sportlétesítmények.

4.§ Aki a 2.§-ban foglalt tilalmat megszegi, szabálysértést követ el és 10.000,- Ft-ig terjedő pénzbírsággal sújtható.

5.§ E rendelet 1999. március 1-jén lép hatályba.  

Budapest Főváros XIII. kerületi Önkormányzat Képviselőtestületének 8/1999. (II. 12.) Ö.K. számú rendelete a szeszesital fogyasztásának közterületen és egyéb helyeken való korlátozásáról szóló 4/1999. (I. 22.) Ö.K. számú rendelet módosításáról

A 4/1999. (I. 22.) Ö.K. számú rendelet címe az alábbira vonatkozik:
" Budapest Főváros XIII. kerületi Önkormányzat Képviselőtestületének 4/1999. (I. 22.) Ö. K. számúrendelete a szeszesital fogyasztásának korlátozásáról az Önkormányzat tulajdonában lévő közterületeken."

A 4/1999. (i. 22.) Ö. K. számú rendelet bevezető mondatából a következő rész kimarad:
" egyéb közterületeken és közösségi létesítményekben..." 

2.§ A 4/1999. (I.22.) Ö.K. számú rendelet ( a továbbiakban Ö.K. rendelet ) 1.§-a helyébe a következő rendelkezés lép: "1.§ Az önkormányzati rendelet hatálya a Budapest XIII. kerület közigazgatási területéren terjed ki."

3.§ (1) Az Ö.K. rendelet 2.§-ának (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
" (1) Tilos szeszesital fogyasztása az Önkormányzat tulajdonában lévő közterületeken."

2) Az Ö.K. rendelet 2.§ (2) bekezdés a) pontja helyébe a 2.§ (2) bekezdésének b) pontja lép:
" (2) a) Az érvényes közterület-használati megállapodással  rendelkező vendéglátó egységekre nyitvatartási időben, valamint az engedéllyel szervezett és engedéllyel rendelkező alkalmi rendezvényekre."

4.§ Az Ö.K. rendelet 3.§ 
(1) a) pont b) pontra változik, a c) pont a) pontra változik az alábbiak szerint:
a) közterület: az út, utca, parkoló, tér, a járda - ideértve az épületek árkádjai alatti járdát is -, a járdasziget, a  közpark, a parkosított terület, a játszótér, a lépcső, továbbá az alul- és felüljáró,
b) szeszesital: gyógynövények gyógyászati jellegű szeszes kivonata, valamint ezek felhasználásával készült termék és az alacsony 1,2 %-nál kevesebb alkoholtartalmú üdítőitalok kivételével minden alkoholtartalmú ital.

(2) A 3. § eredeti b) és d) pontja kimarad.

5.§ Az Ö.K. rendelete 4.§-a a következő mondattal egészül ki:
" a Szankció tárgyaláson, a  szabálysértési eljárás keretei között állapítható meg." 

6.§ E rendelet 1999. március 1-jén lép hatályba.  

Érintett alkotmányos jogok

1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYÁRÓL

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

Az Alkotmánybíróság már több határozatában rámutatott, hogy a jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, s ebből eredően meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. (ld. pld. 28/1992. számú AB határozat)
Az Alkotmánybíróság a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában a jogbiztonság elvéről a következőket fejtette ki: " 3. A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények."

13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 13.§-ának értelmezése során a következőket fejtette ki: 
"Az Alkotmány a tulajdonhoz való jogot ugyan nem a XII. ún. alapjogi fejezetben szabályozza, hanem azt a szabadságjogoktól különválasztottan mondja ki, de nyilvánvalóan alapvető jogként részesíti alkotmányos védelemben akkor is, ha bizonyos körben a tulajdoni részjogosítványokat egyes törvények korlátozzák.
2. A rendelkezési jog tulajdonjoghoz tartozó részjogosítvány, a tulajdonjog feletti döntés szabadságát jelenti.
A rendelkezési jog korlátozása azonban csak akkor jár magának a tulajdonjognak mint alkotmányos jognak a korlátozásával, így csak akkor alkotmányellenes, ha az elkerülhetetlen, tehát kényszerítő ok nélkül történik, továbbá, ha a korlátozás súlya a korlátozással elérni kívánt célhoz képest aránytalan.
Rámutat az Alkotmánybíróság arra, hogy a tulajdonjog közérdekű korlátozása még a legliberálisabb tulajdonfelfogás korában is ismert volt, ugyanakkor az Alkotmány 8. § (2) bekezdése is - a fentiek szerint - eleve teret enged az alapjogok törvényi korlátozásának.
A lényegi tartalom csorbításának a meghatározásánál figyelembe kell venni a korlátozás nagyságát is. A tulajdontól való megfosztás természetesen közelebb áll a lényeges tartalom sérelméhez, mint a vele való rendelkezés tilalma, s még kevésbé sérti a korlátozhatatlan lényeget, ha a rendelkezési jog gyakorlását csupán engedélyhez kötik."

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat két irányban folyt. Egyrészt annak megállapítását tűzte ki céljául, hogy a XIII. kerületi Önkormányzat Képviselőtestülete betartotta-e a jogállamiság követelményét tartalmi szabályokkal kitöltő jogszabályi rendelkezéseket, másrészt annak megállapítására irányult, hogy a rendelet által rögzített szabályok milyen mértékben és milyen célból korlátozzák az érintett alkotmányos jogot.

1.) A vizsgálat során megállapítottam, hogy a XIII. kerületi önkormányzat képviselőtestülete az Ötv. 16. § (1) bekezdésének első fordulata alapján járt el. 
A 16.§ (1) bekezdés első fordulatába tartozóan az önkormányzat a helyi igények alapján, saját elhatározásból szabályozhatja a rendezést igénylő - törvény által nem szabályozott - helyi társadalmi viszonyokat. A 12/1992. (III. 25.) AB határozatában az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy az Ötv. 16. § (1) bekezdésének alkalmazása során "törvény" alatt az alkotmányosan kibocsátott országos szintű jogszabályokat kell érteni. Alkotmányosan kibocsátottnak számít az a jogszabály, amely a megalkotásának időpontjában szabályozhatta azt a tárgykört, amelyre vonatkozott. Tehát nemcsak törvény, hanem az alkotmányosan kibocsátott országos szintű normával lefedett társadalmi viszonyok sem szabályozhatók önkormányzati rendeletben. Figyelemmel kell lenni e körben azonban arra is, hogy meghatározott tárgykörökben csak törvényben lehet rendelkezni, így körültekintően kell eljárni akkor is, ha "nincs törvényi szabályozás".
A fent kifejtettekből, illetve a jogforrási hierarchia elvéből az is következik, hogy az Ötv. 16.§ (1) bekezdés első fordulatának alkalmazása szempontjából az adott társadalmi viszonynak nem csupán a törvény általi szabályozása képez korlátot az önkormányzati rendeletalkotás során, hanem minden önkormányzati rendeletnél magasabb szintű jogszabályba foglalt rendelkezés is. 
Budapest Fővárosi Közigazgatási Hivatalának vezetője az önkormányzati rendelet törvényességét illetően arra az álláspontra helyezkedett, hogy a vizsgált önkormányzati rendelet szabályozási tárgykörébe vont életviszony kerületi önkormányzat általi rendezésére való jogosultság más gondolatmenet mentén is megállapítható. Az Ötv. 63/A.§ h.) pontja a közterületek használatára vonatkozó szabályozási jogkört a fővárosi közgyűlésnek adta, amely azonban ezt a jogkört átruházta  a kerületi képviselőtestületekre. A XIII. kerületi önkormányzat képviselőtestülete tehát ezen delegált jogkörével élt akkor, amikor a közterületen való alkohol-fogyasztást szabályozta.  Az Ötv. a helyi közügy meghatározásával kifejezésre juttatta, hogy a helyi közüggyé nyilvánítás során nem kívánta elvonni a helyi önkormányzati képviselőtestülettől a mérlegelés jogát. Az Ötv. 16.§ (1) bekezdés felhívásának alapjául szolgáló helyi közügy meghatározásakor a képviselőtestület bizonyos szabadságot élvez. Éppen ezért a helyi közüggyé nyilvánítást az országgyűlési biztos nem teheti vizsgálata tárgyává és nem vizsgálhatja azt sem, hogy a képviselőtestület alkotott jogszabály szükségességes-e az adott kerületben vagy sem. 
A fent kifejtett szempontok alapján megállapítottam, hogy a XIII. kerületi önkormányzat a közterületen való alkoholfogyasztást szabályozó rendelet megalkotásakor a jogalkotásra vonatkozó hatályos jogszabályok betartásával járt el. A módosítás után a rendelet a közgyűlés által adott jogalkotási felhatalmazásnak a területi hatályra vonatkozó rendelkezését sem sérti. A rendelet megalkotása és hatályba lépése között eltelt idő elegendően hosszú ahhoz, hogy a kerületben élők annak alkalmazására felkészülhessenek. 

2.) A vizsgált rendelkezés lényegében a tulajdonjog egyik részjogosítványának, a használat jogának a közjogi jellegű korlátozását mondja ki. A tulajdonjog közjogi korlátai mögött elvileg minden egyes esetben a közérdek húzódik meg, amit a jogalkotó és jogalkalmazó szervek útján az állam érvényesít, ha kell közhatalmi kényszerrel. Az alkohol közterületen való fogyasztásának mint tiltott tevékenységnek szabálysértéssé nyilvánításával a XIII. kerületi önkormányzat képviselőtestülete a közhatalmi kényszer alkalmazásának lehetőségét helyezi kilátásba. A polgári jogi dogmatika szerint a használat joga azt jelenti, hogy annak alapján a tulajdonos a dolgot különböző célokra felhasználhatja. A dolog elfogyasztása ílymódon tehát át  a használati jog gyakorlásának egy módja.

A tulajdonjogba való beavatkozás irányai illetve annak alkotmányjogi megítélése - az Alkotmánybíróság gyakorlatából kiindulva - három irányból közelíthető meg.
1.) Az egyik az Alkotmány 13.§-ában foglalt rendelkezés, amely  a kisajátításra vonatkozik. A vizsgált kérdés azonban a kisajátítás problémájával nincs összefüggésben.
2.) A tulajdonjogba való beavatkozás másik korlátja az, hogy  a tulajdonhoz való jog állampolgári alapjog is, ennek következtében - amennyiben ez elvileg lehetséges, megítélése osztozik annak sorsában. Így például az Alkotmánybíróság gyakorlatában a tulajdonjogot érintő diszkrimináció éppúgy tiltott, mint más jogokkal összefüggésben. A vizsgált probléma azonban nem vet fel ilyen megfontolásokat.
3.) Végül a harmadik irányú korlátozás, hogy a beavatkozás nem mehet túl az Alkotmány 8.§ (2) bekezdésének keretein, amely szerint alapvető jog lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatja. Az Alkotmánybíróság különbséget tesz a tulajdon polgári jogi és alkotmányjogi fogalma között. A polgári jogi tulajdonfogalom lényeges tartalma a birtoklás, használat és  a rendelkezés. Az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy ezek a részjogosítványok nem jelentik a tulajdonnak mint alkotmányos alapjognak azt a lényeges tartalmát, aminek a korlátozását az Alkotmány 8.§ (2) bekezdés tiltja. A tulajdon polgári jogi tartalmát kitevő birtoklás, használat, rendelkezés tehát korlátozható anélkül, hogy az Alkotmány 8.§ (2) bekezdésébe foglalt rendelkezés sérülne. A polgári jogi és az alkotmányjogi tulajdonfogalom eltérő voltának megfelelően tehát elkülöníthető egyrészről a polgári jogi, másrészről az alkotmányjogi tulajdonvédelem. Ami az alkotmányjogi értelemben vett tulajdont illeti, az törvényben, közérdekből, elkerülhetetlenül szükséges mértékben és arányban korlátozható (7/1991. (II.28.) AB. határozat) A tulajdon korlátozásával szembeni védelem tehát feltételes és relatív. A tulajdonjog valamely elemének korlátozása csak akkor jár a tulajdonjog - mint alkotmányos alapelv - korlátozásával, ha nem elkerülhetetlen, továbbá ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan. A vizsgálat során megállapítottam, hogy a tilalom rendeletbe foglalását az előterjesztő a kerület területén élők nyugalmának biztosításával  indokolta. Az önkormányzat döntése tehát nem tekinthető alkotmányos cél nélkülinek. A kerületben élők biztonságérzetének javítása, a közterületek  kultúrált használatának kialakítása - mint a közérdeket kifejező törekvés - olyan célnak tekinthető, amelyekhez képest a közterületen való alkohol-fogyasztásra vonatkozó tilalom nem minősíthető aránytalan korlátozásnak. Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a vizsgált önkormányzati rendelet alkalmazása alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem okoz. 

Budapest, 1999. március 8.

Gönczöl Katalin