OBH 400/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr.Ágoston  Zsuzsa

A vizsgálat megindítása

	Az otthont nyújtó gyermekvédelmi intézetekben végzett vizsgálat során arról értesültem, hogy évek óta nevelkednek rendezetlen jogállással külföldi állampolgárságú gyermekek ezekben az intézményekben. Közülük többen születésüket követően azonnal csecsemőotthonba kerültek, miután az  anya közölte, hogy nem képes vagy nem kívánja felnevelni gyermekét és elhagyta a kórházat. Előfordul, hogy  olyan 8-9 éves gyermek nevelkedik intézetben, akinek születését követően a szülője, a gyámhatóságon is nyilatkozatott arról, hogy gyermeke ismeretlen személy által történő örökbefogadásához hozzájárul.  Tudvalevő, hogy  örökbefogadni szándékozók minél fiatalabb gyermeket, lehetőleg csecsemőt szeretnének örökbefogadni, a szakemberek tapasztalata pedig az, hogy kevés remény van gyermek örökbefogadására 5-6 éves kora után. Feltűnt az is, hogy a külföldi  gyermekek ügyében követendő eljárással kapcsolatban a magyar hatóságok részéről nagy a bizonytalanság, és azt senki nem tudja, hogy valójában mi az oka annak, hogy ezek a gyermekek nem kerülnek családba.
	A jogbiztonság, a családhoz való jog, a gyermekek megfelelő védelemhez és létbiztonsághoz való joga sérülésének gyanúja miatt az ügyben vizsgálatot indítottam.

A vizsgált alkotmányos jogok:

 - a  legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelme [Alkotmány 70/D.§ (1) ]
 -a  gyermekek joga a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemhez    és gondoskodáshoz való jog sérelme [Alkotmány 67.§ (1)]
 - az emberi méltósághoz való jog  sérelme [Alkotmány 54.§ (1)]
- az anyáknak gyermekük  születése előtt és utáni támogatáshoz  és védelemhez való jogsérelme 66. §(2)
 - a jogbiztonság sérelme [ Alkotmány 2.§ (1)]

A megállapított tényállás

	A vizsgálat megindítását követően megkerestem a fővárosi és a 19 megyei gyámhivatalt, valamint a szociális és családügyi minisztert, felvilágosítást kérve arra vonatkozóan, hogy ismereteik szerint hány külföldi gyermek nevelkedik állami gondoskodásban. Arról is kértem tájékoztatást, hogy ezeknek a gyermekeknek az ügyében milyen intézkedéseket tettek.
	A megkeresett gyámhivatalok közül többen egyetértően fogadták a vizsgálat megindítását, mert a kialakult helyzet tarthatatlanságát évek óta maguk is érzik. Az egyik megyei gyámhivatal jelezte, hogy 1998. július 22-én kért állásfoglalást a Szociális és Családügyi Minisztériumtól a gyermekvédelmi gondoskodásban élő külföldi gyerekekkel kapcsolatban, de választ nem kapott.
	A Szociális és Családügyi Minisztérium Család és Gyermekvédelmi Főosztályán 1999. július 20 -án készült tájékoztatás szerint  a megyei gyámhivatalok 96 külföldi gyermeket tartanak nyílván, a fővárosi gyámhivatal pedig 86 gyermeket. A gyámhivataloktól általunk beszerzett nyilvántartásokban összesen 216 külföldi állampolgárságú gyermek adatai voltak feltüntetve.  A gyermekek kb. 90%-a román állampolgár.
	A megyei és a fővárosi gyámhivatalok tájékoztatásai megerősítették azt a feltételezésemet, hogy a külföldi állampolgárságú gyermekek ügyében követendő eljárás szabályozása nem egyértelmű,  ennek megfelelően rendkívül eltérő gyakorlatot folytatnak a különböző gyámhatóságok, gyermekvédelmi szakszolgálatok. Nincs egységes irányítás, felügyelet ezen a területen, az intézkedések összehangolatlanok. A jogi szabályozás egységes értelmezése, az összehangolt joggyakorlat  érdekében központi intézkedések nem történtek, megyénként, gyakran településenként változó módon próbálták megoldani az érintett gyermekek ügyét. Néhány megyei gyámhivatal összehangolta az illetékességi  területén működő gyámhatóságok munkáját és  segítséget nyújto: az idegenrendészeti szervekkel, a Migrációs és Menekültügyi Hivatallal kereste a kapcsolatfelvétel lehetőségét, de a helyi gyámhatóságok alapvető tudnivalók hiányában többnyire,  teljesen elhanyagolták ezeknek az ügyeknek az intézését, ideiglenes intézkedéseket tettek, amit érdemi lépés nem követett, és ez mára kaotikus állapotokat eredményezett.

 A gyámhatóságokkal való eredménytelen együttműködés miatt gyakran a gyermekvédelmi szakszolgálatok (korábban: Gyermek és Ifjúságvédő Intézetek :Gyivi-k), valamint a csecsemőotthonok is kísérleteztek azzal, hogy maguk intézzék a gondozásukban levő gyermekek ügyeit. Általában sikertelenül.
a.) Részletek két 8 éves, jelenleg is intézetben élő gyermekekkel kapcsolatos levelezésből:

1997 január 28. A Külügyminisztérium Konzuli Főosztályának a levele a fővárosi Gyivi intézeti gyámjának megkeresésére: "Tájékoztatásul közöljük, hogy kk. C.R. gondnokságba vétele ügyében kérjük szíveskedjenek felvenni a kapcsolatot az illetékes magyar hatóságokkal, mint ORFK, Határőrség, az anya adatainak kiderítése céljából. Javasoljuk továbbá, a Népjóléti Minisztériumot megkeresni, ahonnan hivatalosan megküldik az örökbefogadáshoz szükséges iratokat az Igazságügyi Minisztériumon keresztül a román Igazságügyi Minisztériumhoz."-

1998. október 6. A Fővárosi Gyivi intézeti gyámjának levele a Szociális és Családügyi Minisztérium Gyermek és Ifjúságvédelmi Főosztályához: C.R.(1991.04.01.)születésétől fogva gondozottunk, anyja a kórházban hagyta, sohasem látogatta. A helyzet az eltelt hét év alatt nem változott, az anya tartózkodási helye ismeretlen, a felkutatására irányuló valamennyi megkeresésünk eredménytelen maradt....Azzal a kéréssel fordulunk Önökhöz...szíveskedjenek a gyermek sorsának megoldásában közreműködni oly módon, hogy az Igazságügyi Minisztérium segítségével kérik a Román Igazságügyi Minisztérium döntését. Véleményünk szerint ugyanis a körülmények a családba való végleges elhelyezést indokolják.
1998. október 2. A Szociális és Családügyi Minisztérium Család és Gyermekvédelmi Főosztály: " Mellékelten visszaküldöm kiskorú C.R. ügyében főosztályunkra írott levelét. Kérem szíveskedjék a kiskorú ügyében az illetékes gyámhivatalhoz fordulni intézkedés megtétele céljából"

b.)1998.október 6. Egy csecsemőotthon igazgatójának és pszichológusának kétségbeesett hangú segítségkérése: "....Csecsemőotthonunkba kerülése óta soha senki nem látogatta. 1998. március 19-én 3 éves!!...elhagyást jelent. Az anya gyermekéről a kórházban lemondott! A szőke hajú, világos bőrű, okos, érdeklődő, korának megfelelően fejlett kisfiú érdeke a mielőbbi nevelőcsaládba kerülés lenne, ahonnan megindulhatna honosításának és örökbefogadhatóvá válásának folyamata. Mielőbbi családba helyezését javasoljuk, mert lassan letelik az az idő, amíg problémamentesen beilleszkedhetne nevelőcsaládjába. Sürgős intézkedésüket kérjük ennek érdekében!". (A  gyermek jelenleg is intézetben él!)

A Csecsemőotthonok Országos Szövetségének elnöke az ágazati minisztérium passzivitása miatt a Külügyminisztériumtól kért segítséget. A külügyminisztérium helyettes államtitkára nem zárkózott el, segítségét ajánlotta fel: -"kérem szíveskedjék számunkra megküldeni a román állampolgárságú gyermekek személyi adatait tartalmazó listát, feltüntetve, hogy...értesítés, illetve hozzájárulás-kérés milyen időpontban történt meg. Amennyiben a román fél a válasszal késlekedik, a gyermekek helyzete rendezésének kérdését diplomáciai úton fel fogjuk vetni. (1998 dec.11.)

	A megyei gyámhivatalok és a minisztérium által közölt adatokból kiderül, hogy több mint 40 - születésétől vagy csecsemőkorától gyermekvédelmi ellátásban nevelkedő - gyermek ügyében intézetbe utalásuk óta semmilyen intézkedés nem történt. 
	A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló jogszabály hatálybalépése - 1997. november 1 - előtt a települési önkormányzat jegyzőjének a hatáskörébe tartozott a gyámügyi feladatok ellátása. Gyakran előfordult, hogy kellő szakértelemmel nem rendelkező ügyintézők jogszabálysértő intézkedéseket tettek, vagy egyáltalán nem intézkedtek.
	A Szociális és Családügyi Minisztérium  Család- és Gyermekvédelmi Főosztálya megkeresésemre 1999 június 24 -én nyújtott részletes tájékoztatást a külföldi állampolgárságú gondozottakkal kapcsolatos jogi szabályozásról, a nemzetközi jogsegélyszerződésekről, a hazai eljárási tapasztalatokról, a területi gyermekvédelmi szakszolgálatok és gyámhivatalok gyakorlatáról. A tájékoztatás szerint a probléma kezeléséhez szükséges segítséget a gyermekvédelmi szervek megkapják, "a gyámügyi eljárási rendelet minden részletre kiterjedően előírja a követendő eljárási cselekményeket". A tájékoztatás mellékleteként megküldte annak a körlevélnek egy példányát is, melyet 1997. április 7-én a Népjóléti Minisztérium Család-, Gyermek- és Ifjúságvédelmi Főosztálya küldött valamennyi Közigazgatási Hivatal Vezetőjének. A körlevélben megfogalmazott állásfoglalás szerint: "A gyermekek ellátása és gondozása jogi helyzetük bizonytalansága miatt is nehézséget okoz, nem beszélve arról, hogy ellátásuk finanszírozása a magyar államot terheli. Megítélésünk szerint a gyermekeknek fentieken túlmenően alapvető joga, hogy származási országukba minél előbb hazatérhessenek és felnevelésükről saját családjuk, vagy államuk gondoskodjon.....Ha kiskorú ideiglenes hatályú beutalásáról kell rendelkezni, az elsőfokú gyámhatóság....haladéktalanul közvetlenül értesítse az illető állam magyarországi konzuli képviseletét. Az értesítésben első helyen mindig a külföldi állampolgárságú kiskorú repatriálását javasoljuk kezdeményezni. Másodsorban kerülhet szóba a gyámság átvétele."
	A megyei gyámhivatalok tájékoztatásaiból az derül ki, hogy rendkívül nagy eltérések tapasztalhatóak szemléletben,  a jogi szabályozás ismeretében (szakmai felkészültségben), a  felügyeleti szerv által gyakorolt szakmai ellenőrzés, koordinálás tekintetében.	

	A szemléletbeli különbséget a legjobban abból lehet érzékelni, hogy a repatriálást mennyiben tekintette megoldásnak a gyámhatóság a Magyarországon született kisgyermekek esetében, illetve a gyermek érdekeit figyelembe véve, milyen érdemi intézkedéseket tett. Tekintettel a minisztériumi körlevélre, formálisan jogszerű eljárásnak tekinthető az is, ha az elhagyott csecsemőnek abba az országba való juttatása érdekében intézkednek, amelynek állampolgára, de ez  -a gyermek sorsának rendezése szempontjából - nem valódi megoldás. Azok a gyámhatóságok, melyek elhagyott újszülött repatriálását kezdeményezték, formailag eleget tettek intézkedési kötelezettségüknek, de a gyermek jogait tartalmilag ez nem biztosította. Abban a néhány  esetben, amikor a külföldi hatóság a repatriáláshoz hozzájárult, sem került sor a konkrét intézkedésre, azaz az átadásra. Ennek oka egyfelől az, hogy a külföldi hatóságok a végrehajtásban egyáltalán nem működtek közre, másfelől pedig az, hogy a  magyar gyermekvédelmi szervek sem szorgalmazták az évekig Magyarországon élő, beilleszkedett, csak a magyar nyelvet ismerő kisgyermek "kitoloncolását" - egyébként érthető okokból.

	A jogi szabályozás ismeretének mértéke is rendkívül eltérő, sok gyámhatósági ügyintézőnek nincs  tudomása arról, hogy külföldi gyermek esetében mit kell tenni. Néhány esetben fel sem merült, hogy nem a magyar állampolgárságú gyermekekhez hasonlóan kell kezelni ügyüket, de gyakran az ideiglenes hatályú intézetbe utaló határozat az egyetlen irat a gyermek ügyében.  Az, hogy a gyámhatósági feladatok a települési önkormányzat jegyzőnek a hatáskörébe voltak telepítve általában - különösen a kis településeken - azt jelentette,  hogy a gyámügyi feladatokat (jogi ismeretek nélkül) a szociális ellátásokkal, az anyakönyvezéssel kapcsolatos ügyeket is intéző munkatárs végezte. A megyei közigazgatási hivatal szakmai felügyeletének kérdése évekig rendezetlen volt, szakmai továbbképzések, értekezletek sem voltak, így a teljesen magukra utalt ügyintézők egymástól különböző intézkedéseket tettek. Jellemző példaként a következők említhetők:
- Fel sem merült, hogy másként kell eljárniuk, mint a magyar állampolgárságú gyermekek ügyében, ezért a gyermekeket intézeti nevelésbe vették, a gyermek és ifjúságvédő intézet igazgatóját gyámként kirendelték. 
- Tudták, hogy külföldi gyermek ügyében csak ideiglenes intézkedést lehet tenni, a gyermeket ideiglenes hatállyal intézetbe utalták , de ezzel "az ügyet lezártnak tekintették". Az intézkedésről a gyermekvédelmi intézeten kívül senkit nem értesítettek. Abban az esetben ha később megtudták, hogy további intézkedéseket kellett volna tenni, az intézetbe utaló határozatot - gyakran évek múlva - megküldték a másodfokú gyámhatóságnak.
- Az ideiglenes hatályú beutalást elrendelő határozatot az intézkedést követően megküldték a másodfokú gyámhatóságnak - kérve hogy a szolgálati út betartásával az illetékes külföldi hatóságot értesítsék - ,de egyéb iratot amiből  a gyermek helyzetére vonatkozó érdemi információk tudhatók meg, nem csatoltak (pl. a szülő nyilatkozott, hogy gyermekét nem tudja/kívánja felnevelni,  hozzájárult örökbefogadásához, nem áll szándékában magához venni gyermekét, stb.).
- A gyermek intézetbe utalásáról szóló tájékoztatást "intézkedések megtételét kérve" küldték a külföldi hatóságoknak. Az, hogy ezeken az intézkedésen mit értenek, nem mindig derül ki a határozathoz csatolt pár soros levélből.
- A Magyarországon iratok nélkül szülő anya által bemondott adatok alapján külföldi állampolgárként vették nyilvántartásba a gyermeket
- Olyan esetben, amikor az anya a gyermeke ismeretlen személy által történő örökbefogadásához hozzájárult és gyermekét már évek óta nem látogatta, az illetékes külföldi hatóságtól nem a gyámság jogának átadását és a gyermek örökbefogadhatóvá nyilvánításátkérték, hanem azt, hogy mindkét szülőt nyilatkoztassák. ( A válasz megérkezett: a szülők tartózkodási helye ismeretlen, a gyámhatóság immár körözésüket kéri.)
-  Az évek óta - anya által bemondott adatokkal - intézeti gondoskodásban nevelkedő gyermek születési anyakönyvi kivonatának megszerzése érdekében folytatnak hosszadalmas levelezéseket, egyéb - a gyermek sorsát érdemben befolyásoló intézkedést nem tettek.
- Olyan esetekben kérték a külföldi hatóságoktól a szülők felkutatását, amikor alaposan feltételezhető, hogy nem tértek vissza hazájukba.( De eredményes felkutatásuk sem oldaná meg a helyzetet.)  Pl. ha a gyerek születése óta itt él, szülővel soha  kapcsolata nem volt, akkor a gyámság jogának átadását kellene szorgalmazni és nem a szülő felkutatását.
- A gyermekek Magyarországon tartózkodásának legalizálása érdekében semmit nem tettek , nem szereztek be alapvető iratokat: társadalombiztosítási azonosító jelet (TAJ szám), közgyógyellátási igazolványt.
-Megfelelő dokumentumok csatolása nélkül keresték meg a külföldi hatóságot, majd amikor a válasz megérkezett: az ott élő nagyszülők tudomása szerint unokájuk meghalt, ebbe belenyugodva, nem folytatták az eljárást.
-Visszakapva az iratokat a minisztériumtól, mert valamilyen formai hiba miatt külföldi továbbításra nem alkalmas, "többet nem próbálkoznak".

	A felügyeleti szervek (másodfokú gyámhatóság, minisztérium) szakmai ellenőrzési  és koordinációs tevékenységéről az alábbiak állapíthatók meg:
	A gyámhatósági igazgatásban az ágazati irányítás jelenleg a Szociális és Családügyi Minisztérium feladatkörébe tartozik. A területet korábban felügyelő Népjóléti Minisztérium irányítási tevékenysége gyakorlatilag egy körlevél kiadásában merült ki. A körlevél az ügyek formális megoldásában segíthetett, de az érintett gyermekek sorsának alakulása szempontjából több hátránya van, mint előnye. Eredményeként néhány megyében még 1998, 1999-ben is  a szülészeten hagyott gyermekek repatriálásával kísérleteztek, ahelyett, hogy gyorsan elérnék örökbefogadhatóvá válásukat. Tekintettel arra, hogy közel 10 év alatt kiderült, a repatriálási kísérletek eredménytelenek, továbbá a gyermeki jogok szempontjából a családba történő kihelyezés, örökbefogadás megoldás lehet, erre vonatkozóan is szükséges lett volna részletes útmutatást adni. 
	A megyei gyámhatóságoknál a kérdés megközelítése tekintetében jelentős különbség figyelhető meg:
- a problémáról tudomást sem vettek, ismereteik sincsenek az illetékességi területükön állami gondoskodásba került külföldi gyermekekről;
- a helyzetet próbálták kezelni, de jelentőséget nem tulajdonítottak neki, bár a helyi gyámhatóságoknak a követendő eljárással kapcsolatban kellő eligazítást nyújtottak;
- a külföldi állampolgárságú gyermekek helyzetéről a helyi gyámhatóságoktól információkat gyűjtöttek be, igyekeztek a gyámhatóságok tevékenységét koordinálni, országos hatáskörű szervekkel, a határmenti külföldi hatóságokkal közvetlen módon felvették a kapcsolatot, keresve a megoldásokat.
	A Magyarországon született, kórházban hagyott, csecsemőkorban elhagyott külföldi állampolgárságú gyermekek ügyében a jogszerű eljárás - figyelemmel az alkotmányos jogokra - a következő kellene legyen: a gyermek tartózkodása (gyakran a szülőotthon) szerint illetékes gyámhatóság ideiglenes hatállyal intézetbe utalja a gyermeket és erről értesíti a gyermek állampolgársága szerinti ,illetékes külképviseletet. Ha egyértelmű, hogy a gyermek elhagyott, esetleg szülője erre vonatkozóan nyilatkozott is az ügyében keletkezett iratokat azonnal meg kell küldeni - a szolgálati út betartásával - az illetékes külföldi hatóságoknak, kérve a gyámság jogának átadását és azt, hogy a gyermek örökbefogadására legyen lehetőség. A másodfokú gyámhivataloktól kapott tájékoztatásokból az derül ki, hogy az ügyek töredékében történt fentiek szerint az eljárás.
	A másik lehetséges megoldás a gyermek repatriálásának kezdeményezése, de mint az kiderült elhagyott csecsemőkorú gyermek esetében erre túl sok esély nincs, és a gyermeknek sem érdeke, hogy több év eltelte után egy olyan országba kerüljön állami gondoskodásba melynek nyelvét sem beszéli. Természetesen más a helyzet a szüleikkel együtt hazánkba került gyermekek esetében, akik veszélyeztetettségük okán kerültek az ellátórendszerbe, vagy akkor, ha a külföldön élő hozzátartozók szeretnék felnevelni a gyermeket, de ezt a lehető legrövidebb idő alatt ki kell deríteni. Azoknak a csecsemőknek az ügyében azonban, akik Magyarországon születtek, szüleik - akik gyakran szintén itt élnek - lemondtak róluk azt kell szorgalmazni, hogy minél hamarabb örökbefogadhatóvá váljanak. A korábbi jogi szabályozás miatt sokan intézetben élnek évek óta (ideiglenes hatályú beutaltként ugyanis kockázatos volt őket családba kihelyezni). Néhány gyámhatóság - általában azért mert nem tudta, hogy nem teheti meg ugyanazokat az intézkedéseket, mint a magyar állampolgárságú gyermekek esetében - "intézeti nevelésbe" vagy "állami nevelésbe" vett külföldi gyerekeket, így státuszuk alapján már nevelőszülőkhöz kerülhettek, akik közül többen örökbe kívánják fogadni az általuk nevelt gyermeket.
	A tájékoztatásokból, valamint a Fővárosi Gyermekvédelmi Szakszolgálatnál fellelhető iratok áttanulmányozása során megállapítottam, hogy külföldi állampolgárként nyilvántartva olyan gyermekek is élnek a gyermekvédelmi szakszolgálatok kötelékében, akikről az okmányokkal nem rendelkező anya által bemondott adatokon kívül semmit nem tudnak az eljáró szervek. Ezeknek az adatoknak a valódiságára vonatkozóan semmilyen bizonyíték nincs. A Fővárosi Gyermekvédelmi Szakszolgálat nyilvántartása egyébként is pontatalan, olyan gyermek is van "dél-afrikai" -ként feltüntetve, akinek helyzetét a gyámhatóság több mint három éve rendezte, talált gyermekként magyar állampolgárnak tekintve képzelt szülők adataival megtörtént az anyakönyvezése, és átmeneti gondozásba vették. Ez egyébként a gyermek alkotmányos jogainak érvényesülése szempontjából általában a legjobb megoldás.
Azok az anyák, akik - főleg Románia erdélyi részéből - csupán gyermeküket megszülni jöttek Magyarországra, általában nem tudják, hogy hiába tettek hozzájáruló nyilatkozatot gyermekük ismeretlen személy által történő örökbefogadáshoz, erre állami gondozásba vételüket követően csak egy rendkívül hosszadalmas eljárás eredményeként van lehetőség. A helyzet paradox voltát jelzi, hogy abban az esetben, ha a külföldi gyermek nem kerül be az állami gondoskodás rendszerébe, hanem szülője egy általa megismert magyar állampolgárnak adja örökbe gyermekét, akkor rendkívül rövid idő alatt lefolytatható az eljárás ( ideális esetben 5-6 hét ). Ez felveti a hátrányos megkülönböztetés tilalmának sérelmét.

	A tényállás felvázolásához a gyámhivatalok tájékoztatásait használtam fel:
	Szabolcs- Szatmár- Bereg megyében 9 külföldi állampolgárságú gyermek nevelkedik a megyei gyermekvédelmi szakszolgálat ellátásában, egy kivételével valamennyi Magyarországon született, és úgy került gondozásba, hogy az anya  a kórházban hagyta.
Egy 1992 -ben született - és azóta a magyar gyermekvédelmi gondoskodásban nevelkedő - gyerek ügyében a Népjóléti Minisztérium és a román hatóságok közötti együttműködés eredményeként döntés született: a gyermeknek a Romániában élő családjába történő visszahelyezése indokolt. A 7 éves gyermek egy percet sem élt ebben a családban, így természetesen nem "vissza"-helyezésre kerülne sor. A megyei gyermekvédelmi szakszolgálat feladata lett volna a gyermeknek a határra történő szállítása. A román hatóság válaszából kiderült, hogy a gyermek neveléséhez, eltartásához szükséges feltételekkel a szülők nem rendelkeznek - így a gyermeket ellátó szervek nem intézkedtek a gyermek elszállítása érdekében. Az eljárás példája annak, hogy a minisztériumi körlevél betűjét betartva miként fulladt kudarcba, távolodott el a gyermek helyzetének valódi megoldásától a hivatali eljárás. Ennek a gyermeknek minden valószínűség szerint a Magyarországon történő örökbefogadását kellett volna szorgalmazni.
A tájékoztatás szerint két gyermek ügyében azért nem keresték meg az illetékes külföldi (román és orosz) hatóságokat, mert egyik szülőjük Magyarországon él. (Az, hogy ez az elhagyott gyermek sorsát miként befolyásolja, illetőleg, hogy ebben az esetben miért nincs szükség a gyermek helyzetének rendezésére, nem derül ki.)
A gyámhivatal véleménye: Négy éves kor alatti külföldi állampolgárságú, ideiglenesen elhelyezett gyermek esetében  reális lehetőség lenne az örökbefogadás engedélyezésére, azonban a külföldi hatóság hozzájárulásának hiánya, a gyermekek státuszának rendezetlensége miatt erre vonatkozóan intézkedést nem tudunk tenni."

Baranya megyében 10 külföldi állampolgárságú gyermek helyzetéről kaptunk tájékoztatást. Közülük hétnek a létezéséről sem tudott a Szociális és Családügyi Minisztérium illetékes főosztálya. Az ország 19 megyéje közül itt érezhető a legjobban, hogy a megyei gyámhatóság szakmai felügyelete nem kielégítő, illetőleg az, hogy a helyi gyámhatóságok semmilyen tájékoztatást nem kaptak a külföldi gyermekek esetében követendő eljárásról 
A gyámhivatal tájékoztatásából  az derül ki,  hogy az eljáró gyámhatóságok nem ismerték a külföldi gyermekekkel kapcsolatos eljárást. Ezeket a gyerekeket a magyar állampolgárságú kiskorúakhoz hasonlóan általában intézeti-, állami nevelésbe vagy tartós gondozásba vették.
A megyei gyámhivatal lényegében 1999 -ben is csak az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese által elrendelt vizsgálat miatt tájékozódott arról, hogy Baranya  megyében hány külföldi gondozott nevelkedik. Ezekről a gyermekekről korábban tudomása sem volt, az ügyükben megtett intézkedéseket felsorolva több esetben megjegyzi, hogy az elsőfokú gyámhatóság döntése törvénysértő,  "a jogsértő állapot megszüntetése érdekében a jelzett ügyeket a másodfokú gyámhivatal felülvizsgálja". Az iratok állapotának felülvizsgálata minden valószínűség szerint megtörtént, de a gyermekek helyzetének rendezése ettől nem várható.
A többi gyerek ügyében küldött tájékoztatásból érdemesnek láttam az alábbiak kiemelését:
1. "Pécs város gyámhatósága 1993.10.25. napján kelt I.3416/1993 számú határozatával ideiglenes hatályú beutalásáról rendelkezett, majd  1998. 03. 19. napján (megj.: közel öt év telt el) a szolgálati út betartásával hiteles román nyelvű fordítással ellátott iratokkal megkereste Románia illetékes hatóságát, a megkeresésre a mai napig válasz nem érkezett."
2. "1998 júliusban született gyermek elhelyezéséről a gyámhivatal értesítette a Baranya Megyei Rendőrkapitányságot, a Népjóléti Minisztériumot (megj: ekkor ilyen minisztérium már nem létezett ), valamint az iratok hiteles román nyelvre történő fordításának elkészülte után Románia Nagykövetségét. A Román Nagykövetséget és Konzuli Osztályt kértük, hogy a gyermek Romániába történő visszajuttatása érdekében szíveskedjen eljárni és eljárása eredményéről értesíteni." Az egy éves Magyarországon született gyermek gyámságának átadását nem kérték.
3. " Az anya a szülést követően (1994!) a....Köztársasági Megbízott Pécs Hivatalában lemondó nyilatkozatot tett, és hozzájárult gyermeke ismeretlen személy által történő örökbefogadásához, igérte, hogy a gyermek apja egy héten belül a gyermekre vonatkozóan szintén hasonló tartalmú nyilatkozatot tesz. Utóbbira azonban nem került sor, ezért az örökbefogadási ügyben ekkor hatáskörrel rendelkező Köztársasági Megbízott Hivatala kérte a csecsemő gondozásba vételét, majd a keletkező iratok megküldését annak érdekében, hogy  diplomáciai úton az örökbefogadás érdekében a szükséges intézkedéseket megtehesse. A gyámhatóság ennek a kérésnek eleget tett és a I.294/1994. számú és 1994. július 7-én kelt határozatával a gyermek ideiglenes hatályú beutalásáról rendelkezett. Az eltelt időben a szülők gyermekük után nem érdeklődtek. ( Miért tették volna az említett nyilatkozat után?!) 1998. március 2o-án a gyámhivatal diplomáciai úton megkereste Románia illetékes Bíróságát a szülők nyilatkoztatása és a nyilatkozatok megküldése céljából
1999. március 2 -án román nyelven, az illetékes román bíróságtól, valamint a Román Igazságügyi Minisztérium Nemzetközi Kapcsolatok Igazgatóságától válasz érkezett, mely szerint a szülők meghallgatása nem volt lehetséges, mivel Corund helységben már nem tartózkodnak. A minisztérium felvette a kapcsolatot a Központi Román Rendőrség Bűnügyi Igazgatóságával annak érdekében, hogy a gyermek szüleit Románia területén felkutassák, végül ígéretet tettek arra, hogy az eset fejleményeiről tájékoztatni fogják a Magyar Köztársaság Igazságügyi Minisztériumát.
Félő azonban, hogy az idő múlása következtében a gyermek kora miatt már nem lesz örökbeadható. A gyermeknek Magyarországon való tartozkodására jogcíme nincs, törvényes képviselete nem megoldott. Jelenleg gondozását, nevelését a Gyermekvédelmi Szakszolgálat nevelőszülője biztosítja."
Ha a tényállás részletes leírásával és a gyermek ügyében keletkezett iratok csatolásával a gyámság jogának átadását kérte volna a gyámhatóság a román hatóságoktól, akkor a gyermek minden valószínűség szerint már örökbe adták volna. A román hatóságok azt teszik, amire kérték őket: keresik a szülőket. ( Egyébként válaszukból az derül ki, hogy mindkét szülő Magyarországon él.)
4. Az 1991-ben született lengyel állampolgárságú gyermek 1994-től nevelőszülőnél nevelkedik, aki örökbe szeretné fogadni. " A gyermek a családhoz kötődik, anyja kezdetben párszor meglátogatta, hat éve a gyermekkel semmilyen kapcsolata nincs, ismeretlen helyre távozott. Feltételezzük, hogy szülei előtt eltitkolta terhességét és a szülést követően hazájába távozott. G.családi jogállása rendezetlen, apa adatai nélkül került anyakönyvezésre."
A gyermek ügyében a külföldi hatóságokkal való kapcsolatfelvételre kísérlet sem történt. Nevelőszülőkhöz "szerencsére" a gyámhatóság jogszabálysértő intézkedése eredményeként kerülhetett, mert a magyar állampolgárságú gyermekekhez hasonló státuszban: intézeti neveltként és nem ideiglenes hatályú beutaltként került csecsemőotthonba. 
5.  A  Komlón 1990 - született gyermek 1991 óta állami neveltként nevelkedik hivatásos nevelőszülőnél.  A tájékoztatás szerint " a diplomáciai út igénybevételével a román hatóságot 1999. áprilisában megkerestük." A minisztériumi iratok szerint a gyermek "nyilvántartásukban nem szerepel".
6. 1996 -ban Szederkényben született gyermek intézeti nevelt, a szlovák hatóságokkal való kapcsolatfelvételre nem került sor.
A Baranya Megyei Gyámhivatal vezetője levele zárásaként abbéli bizalmát fejezi ki, hogy az általam indított vizsgálat segítséget fog nyújtani a gyermekek státusának rendezéséhez.
A fent leírt esetek zömében  a gyámhatóság meg sem kísérelte az eljárások lefolytatását, tehát nem arról van szó, hogy akadályba ütközött, esetleg a jogi szabályozás miatt keletkezett az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság, hanem egyértelmű, hogy a helyzet a gyámhatóságok mulasztásának tudható be.
Legerősebben ebben a megyében érezhető az, hogy a gyermekek sorsának alakulása véletlenszerű, nyoma nincs arra irányuló koncepciónak, ami valóban a gyermek (nem az iratanyaga) sorsának rendezéséhez vezet. Az újszülött repatriálásának a kezdeményezése, a családi jogállás rendezésével kapcsolatos intézkedések olyan eljárások melyektől nem várható, hogy a gyermek sorsa megnyugtatóan rendeződjön.

Komárom - Esztergom megyében  4  külföldi állampolgárságú  gyermek nevelkedik állami gondoskodásban, 3 esetében a gyámság jogát  átadták a román hatóságok. Mind a négy gyermek Magyarországon született, a legkisebb is 7 éves már.
Annak a 9 éves, Tatabányán született gyermeknek az esetében, akinek az iratait 1995. novemberben továbbította a gyámhatóság a Népjóléti Minisztériumhoz, állítólag a román hatóságoktól válasz nem érkezett. A minisztériumtól kapott átiratban ez a gyermek nincs feltüntetve, valószínű, hogy a román hatóságokat meg sem keresték. (Az ügyben tájékozódtam, kiderűlt, hogy 1995-ben adminisztrációs hiba folytán ennek a gyermeknek az ügyében nem ment el  a megkeresés.)
A megyei gyámhivatal megjegyzése: "A tapasztalatok alapján szükségesnek tartjuk a külföldi állampolgárságú gyermekek esetében általában a soronkívüli intézkedés garanciáinak kormányzati szintű, kölcsönös biztosítás kezdeményezését, ezen túlmenően a magyar gyámhatóságok késedelem nélküli eljárását."

Csongrád megyében 21 gyermeket érint a vizsgálat, közülük 10 nem szerepel a minisztérium főosztályának nyilvántartásában, ami egyben azt is jelenti, hogy ügyükben a kapcsolatfelvétel a külföldi hatóságokkal nem történt meg. 14 gyermek Magyarországon született, közülük tizenhárom 5 év alatti életkorú,  az anya a születést követően kórházban hagyta gyermekét, és felőle azóta nem érdeklődik, a kapcsolatot vele nem tartja, érthetetlen, hogy miért nem kerülnek örökbefogadókhoz. 
A tájékoztatásban leírt következő eset alapján ismét el lehet gondolkodni a repatriálás kezdeményezésének ésszerűségén: Egy 1998 dec. 5-én született gyermeknek a hajléktalan, rendkívül elhanyagolt anyját kiutasították az országból, a gyermeket ellátó csecsemőotthon vezetője "személyesen lépett fel", hogy a zord télen, életveszélynek is kitéve ne utasítsák ki a gyermeket is az anyával.
A tájékoztatásból kiderül, hogy az illetékes román hatóságok egy  1995-ben és egy 1997-ben született gyermek ügyében 1998- ban átadták a gyámság jogát. ( A gyerekek életkora alapján meg lehetne kísérelni örökbefogadó családhoz való kihelyzésüket, de a tájékoztatásból az derül ki, hogy erre nem törekednek.)
Az 1992-ben és 1993-ban született testvérek szülei 1991-ben települtek 4 gyermekkel Magyarországra. Ez a két gyermek Szegeden született, őket nem is látogatják. A szülők rendkívül rossz anyagi körülmények között élnek, nincs annyi pénzük, amennyi a magyar állampolgárság megszerzésének eljárásához szükséges. A gyermekek nevelőszülőknél nevelkednek (különböző helyen), egyiket örökbe szeretnék fogadni. Intézkedést a gyámhatóság a gyermekek ügyében nem tett, a gyámság jogát régen meg kellett volna kérni, vagy mérlegelni, hogy a szülőket az önkormányzat tudja-e támogatni a magyar állampolgárság megszerzésében, mert akkor szüleik jogán ezeknek a gyermekeknek is rendeződne a honosítása. A leírtak alapján úgy tűnik, senkit nem érdekel a gyermekek státuszának rendezése. Szüleikkel soha semmilyen kapcsolatuk nem volt születésük óta. 
Egyébként a megyei gyámhivatal vezetője így összegezi véleményét: "A külföldi állampolgárságú kiskorúak ügyében az I. fokú gyámhatóság részéről tapasztalható egy nagy fokú bizonytalanság. Általános álláspont, hogy a gyermekek jó helyen vannak, legtöbbjük csak a magyar körülményeket, a magyar nyelvet ismeri, hiszen Magyarországon éltek születésüktől fogva, s vér szerinti szüleikkel, hozzátartozóikkal egyáltalán nincs kapcsolatuk. Az 1990- es évek elején történt egy-két kiutasítás óta az ügyintézők sokszor félnek a jogszabályszerű hatósági intézkedések megtételéről, amit a gyermekek érdekeivel magyaráznak."

Heves megyében egy 1995-ben Egerben született román állampolgárságú gyermekről tájékoztatott a megyei gyámhivatal. A román hatóságok a gyámságnak a magyar hatóságokra történő átruházásához 1996-ban hozzájárultak. A gyermek nevelőszülők gondozásában nevelkedik és  örökbeadható lenne, az nem derül ki a tájékoztatásból, hogy ilyen irányban folynak-e intézkedések.
Ebben az esetben a gyámhatóság kérése egyértelmű volt, a gyámság jogát viszonylag rövid időn belül átadták a román hatóságok, úgy, hogy a szülők tartózkodási helyét nem ismerték. 

Szolnok megyében egészségügyi gyermekotthonban nevelkedik egy 1991-ben Szolnokon, szovjet szülők gyermekeként született kislány. Szülei hazatértek Odesszába, időközben ukrán állampolgárokká váltak. Hosszadalmas és szerteágazó ügyintézés utolsó ismert intézkedése: 1998-ban az ukrán hatóságok a szülőket kötelezték, hogy sürgősen döntsenek gyermekük sorsáról. " Az ukrán fél ígéretet tett a nagykövetség irányában, hogy a diplomáciai képviseletet tájékoztatni fogják, ha a végleges válasz megérkezik." A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya a gyermekvédelmi szakszolgálattól a gyermek állampolgárságát igazoló okiratot és útlevelét kéri a tartózkodási engedély kiállításához. Ilyen okmányokat a gyermekvédelmi szakszolgálat  "a szülők végleges válaszára várva" nem tud beszerezni.

Győr-Moson -Sopron megye gyámhivatalának a vezetőjétől kapott tájékoztatás szerint 7 külföldi kiskorú van a gyermekvédelmi szakellátás rendszerében, de a megye területi elhelyezkedése miatt "nagy a forgalom" ebben az intézményben, másfél év alatt 64 külföldi gyermek volt rövidebb, hosszabb ideig gondozásban. Közülük  56-ot rendőrség utalt be, általában utiokmányok nélkül. A 64 kiskorú közül 42 megszökött, ők általában 15-18 év közötti fiatalok voltak.
A Megyei Gyermekvédelmi Központ Átmeneti és Gyermekotthonának vizsgálatáról 1998-ban készült jegyzőkönyv szerint a gyermeki jogok biztosítását megnehezíti, hogy nem kapnak ezekre a gyermekekre normatívát, ugyanakkor pl. tolmácsot kellene megfizetni,  külföldi hozzátartozókkal telefonbeszélgetést lebonyolítani, orvosi ellátást biztosítani, ha a szülők a közösségi szálláson vannak, akkor kapcsolattartáshoz gépkocsit, kiséretet biztosítani.
A megyében gyermekvédelmi szakellátásban élő gyermekekről részletes tájékoztatást nem kaptunk, a jelentés tartalmazza, hogy csecsemőkorú gyermek nincs közöttük.

Borsod megyében 6 külföldi kiskorú  él gyermekvédelmi szakellátásban. 
Egy 6 éves lengyel gyermeket nevelőszülők nevelnek, az anya a gyermek születését követően szabályszerűen lemondott róla, azóta húzódik az eljárás. ( A Szociális és Családügyi Minisztériumban megtudtam, hogy a közelmúltban a lengyel bíróság megszüntette a szülő szülői felügyeleti jogát. Egyébként a lengyel hatóságok szerint az anya nyilatkozata alapján örökbeadható lett volna a gyermek, ha a nyilatkozat felvételére egy hónapos kora után került volna sor.)
Egy másik 1997-ben született gyermeknek , az anyja itt él, apaként a férjét anyakönyvezték, az apaság vélelmének megdöntését követően az anya magyar állampolgárságú élettársa el kívánja magáénak ismerni. (Ebben az esetben azért érthetetlen, hogy mit old meg a gyermek családi jogállásának rendezése - és miért nem kérik a gyámság átadását - ,mert ha a szülők gyermekük nevelésére képesek lennének, illetve vállalnák, akkor arra a jelenlegi helyzetben is lenne lehetőség. Nem azért van 2 éve a gyermek intézetben mert rendezetlen a családi jogállása.)

Pest megyében 7 gyermeket tartanak nyílván, közülük háromról a minisztériumban nem is tudtak, ügyükben intézkedés nem történt (1986, 1995, 1998-ban születtek), egy gyermek ügyében pedig azért nincs folyamatban eljárás mert miután hiánypótlásra visszaküldte a minisztérium, újabb felterjesztés nem történt. Egy 1997-ben elhagyott csecsemőnek a repatriálása iránti eljárás is folyamatban van, azt 1998. novemberben kezdeményezték. (Megfelelő intézkedések esetén talán ekkor már örökbe lett volna fogadva.)
 Egy 1993-ban született gyermeknek az ügyében - akit nevelőszülei örökbefogadnának  a román hatóságok azt közölték 1995-ben, hogy a nagyszülők szerint a gyerek meghalt. Azóta az ügyben semmilyen intézkedés nem történt. (Feltehetőleg a szülő azt mondta hozzátartozóinak, hogy gyermeke nem él, de a gyámhatóság a román hatóságtól dokumentumokkal felszerelt kéréssel azért mégiscsak kérhette volna az elmúlt négy évben a gyámság és örökbefogadhatóság jogát!)

Somogy megyében egy külföldi állampolgárságú kiskorú van a megyei gyermekvédelmi szakszolgálat gondozásában. Sem az anya sem a gyermek nem rendelkezett semmilyen okmánnyal, amikor a rendőrség 1996-ban intézetbe utalta a csecsemőt. Az ideiglenes hatályú intézeti beutalást elrendendelő határozatba "bemondás alapján" kerültek az adatok.
A gyerek nevelőszülőknél él, az anya jelenleg is Magyarországon van. "Az illetékes Kaposvár Megyei Jogú Város Önkormányzata Polgármesteri Hivatal Gyámhivatala megkereste a román illetékes szerveket a születési anyakönyvi iratok beszerzése végett,valamint a Főváros Főjegyzőjét,  hogy a hazai anyakönyvezése nem történt-e meg." ( A Szociális és Családügyi Minisztériumban fellelhető iratokból is az derül ki, hogy semmi egyebet nem kérünk csak a gyermek születési anyakönyvi kivonatát, ami rendkívüli módon meghosszabbítja az eljárást.)

Fejér megyéből 8 gyermekről kaptunk tájékoztatást.
1. Az  1994- ben született ikerpárt az anya a kórházban hagyta. Az illetékes gyámhivatal - írja levelében a megyei gyámhivatal - "nevezett gyermekekkel kapcsolatban arról tájékoztatott, hogy az illetékes román hatóságot megkeresték a gyermekek sorsának rendelkezése (!) érdekében. A válasz szerint a román hatóság a gyermekeket Romániába kívánja szállítani. A hazaszállítás miatt a gyámhatóság felvette a kapcsolatot a Román Köztársaság Nagykövetségével, de a visszaszállítás érdekében a Nagykövetség részéről intézkedés még nem történt. A szülők gyermekükről soha nem érdeklődtek." ( A gyermekek 5 évesek, elszállításuk igencsak kétséges, ráadásul azt sem lehet tudni, hogy milyen hatóságot keresett meg a helyi gyámhatóság a szolgálati út megkerülésével. A Szociális és Családügyi Minisztérium szerint: jogsegélykérelem folyamatban van.)
2. 1994-től, születésétől intézetben van a gyermek, felőle soha senki nem érdeklődött. Állítólag az illetékes gyámhivatal megkereste a román hatóságot, de a Szociális és Családügyi Minisztérium 1999 júliusban küldött jelentése szerint nyilvántartásukban nem szerepel, erről a gyermekről nem tudnak. Ő is öt éves és intézetben él.
Teljes érdektelenség, koncepciótlanság jellemző a gyámhivatalok tevékenységére.

Veszprém megyében 4 román állampolgárságú testvér élt 1999. májusban intézetben (1990,1993, 1996, 1997 -ban születtek). Szüleik Magyarországon élnek, sorozatosan felügyelet nélkül hagyták őket, ellátásuk, gondozásuk megoldatlan, "közvetlen életveszélyben voltak és emiatt került sor az ideiglenes hatályú elhelyezésre”. A minisztériumi tájékoztatás szerint ideiglenes elhelyezésük megszűnt.

Hajdú-Bihar megyében  6 román állampolgárságú állami gondoskodásban részesülő kiskorúról értesültünk a megyei gyámhivataltól, közülük három ügyében nem történt semmilyen érdemi intézkedés.

Békés megyéből az alábbi eseteket emelem ki:
1.Az 1993-ban Békéscsabán született gyermeket örökbefogadási szándékkal nevelik. 1993-ban megkeresték a román hatóságokat, azóta semmilyen intézkedés nem történt. ( A Szociális és Családügyi Minisztériumban fellelhető iratokból kiderül, hogy  először ebben az esetben is a szülők nyilatkoztatását kérték, majd miután a román hatóságok visszaírtak, hogy ismeretlen   helyen vannak, 1996-ban kérték a gyámság jogát. Némi adminisztrációs problémát követően a gyámság jogának átadása 1999-ben megtörtént.)
2.Az Orosházán 1992-ben született gyermek nevelőszülőknél nevelkedik, a gyámságot a román hatóságok átadták, 1996 óta intézeti nevelt, most kezdeményezték az örökbefogadhatóvá nyilvánítását a román bíróságnál.
3.1990- ben Jugoszláviában született gyermek nevelőszülőknél van elhelyezve. "Az illetékes jugoszláv hatóságok megkeresése 1995-ben megtörtént. A Jugoszláv Szövetségi Köztársaság Nagykövetsége 1996-ban rendelkezett a gyermek Jugoszláviába történő visszakerüléséről. A Népjóléti Minisztérium ezen átiratot a Békés megyei GYIVI-nek a gyermek átadására vonatkozó soron kivüli intézkedését kérve küldte meg. A GYIVI ennek megfelelően értesítette a Magyar Köztársaság Külügyminisztériumának Konzuli Főosztályát arról, hogy a gyermeket hol lehet átvenni, illetve a hazautazáshoz szükséges utiokmány elkészítése céljából két darab fényképet is küldött. Erre a megkeresésre 1996. óta válasz nem érkezett.
A nevelőszülők 1996-ban kérték az örökbefogadás engedélyezését. Ezért a Békés Megyei Közigazgatási Hivatal 1996-ban a Népjóléti Minisztérium útján ismét kérte a jugoszláv társhatóság döntését...A gyermek ugyanis a nevelőszülő családjába beilleszkedett, a pszichológiai vélemény szerint elszakítása személyiségének súlyos sérülésével járna. A megkeresésre válasz nem érkezett." (A minisztériumban nem sikerült az  iratokba betekinteni.)
Bács- Kiskun megyéből 14 gyermekről érkezett jelentés. 
"A gyámhivatalok megalakulását megelőzően a megyei GYIVI igazgatójának közbenjárására több alkalommal folytatott az ügyben szóbeli megbeszélést a Közigazgatási Hivatal ügyintézője a Népjóléti Minisztérium osztályvezetőjével, tekintettel arra, hogy a Bács-Kiskun Megyei Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya elzárkozott a GYIVI-ben gondozott gyermekek bevándorlási engedélyének kiadásától. Bevándorlási engedély hiányában sem magyarországi lakcímbejelentésre, sem a tb.kártya...igénylésére nem volt mód".
A gyermekek között van  egy 13 éves jugoszláviai albán nemzetiségű menekült és hat román állampolgárságú testvér (1986 és 1996 között születtek), aki  az SOS Gyermekfalúban nevelkedik. A testvérek ügyében a gyámság átadása megtörtént, illetőleg a két kisebb esetében folyamatban van az eljárás, azonban a gyermekek
Az 1996-ban Magyarországon született és kórházban hagyott jugoszláv gyermek örökbefogadásához szülei hozzájárultak, de mint kiderült a nyilatkozat nem a felel meg a jugoszláv jogszabályi előírásoknak. A gyermek ügyében intézkedés nem történt, a minisztérium nem tud róla.

Budapest gyámhivatalának vezetője megkeresésük nyomán átfogó vizsgálatot indított a gyermekvédelmi szakellátásban részesülő külföldi kiskorúak ügyében. A vizsgálatról folyamatosan tájékoztatást nyújtott, ebből az alábbiakban idézek:
" Az iratok áttanulmányozása alapján megállapítható:
Az ideiglenes gyermekvédelmi gondoskodásban levő külföldi állampolgárságú gyermekek -ritka kivételes esettől eltekintve - jogi helyzete, Magyarországon tartózkodásának jogcíme, törvényes képviselete rendezetlen.
Az ideiglenes gondoskodásba helyezésük oka döntően az, hogy a szülők nem akarnak és/vagy nem képesek gyermekükről gondoskodni. Az anyák ráutaló magatartása (kórházban hagyják gyermekeiket) ezen következtetésünk alapja.
A szülők státusza rendezetlen, személyi adataik hiányosak, hollétüket nem lehet felderíteni. A gyermekek családi jogállása is rendezetlen, nincs kapcsolatuk a szülőkkel. Kevesen nevelőszülőnél, többségük pedig intézményben nevelkedik.
A gyermekek 30%-a 6-8 évet tölt átmeneti gondoskodásban."

A megyei gyámhivataloktól eltérően a fővárosi gyámhivatal vezetője nem küldött részletes kimutatást a Fővárosi Gyermekvédelmi szakszolgálat gondozásában levő külföldi kiskorúakról, illetőleg a kerületi gyámhivataloknál folyamatban levő eljárásokról. Egy 86 gyermek adatait tartalmazó számítógépes nyilvántartás kinyomtatott változatát kaptuk meg a gyermekvédelmi szakszolgálattól.
Ahhoz, hogy valamennyire tájékozódjunk ezeknek a gyermekeknek a helyzetéről az állampolgári jogok biztosa általános helyettesének munkatársa a szakszolgálat irattárában fellelhető iratokat nézte át a helyszínen. Az eredmény lehangoló volt. Általánosságban az tapasztalható, hogy a gyámhatóságok rendkívül kevés esetben intézkednek a gyermekek sorsának rendezése érdekében, nagyon sok olyan gyermek nevelkedik csecsemőotthonban akiknek az ügyében nem történt meg a külföldi hatóságok megkeresése, születésüktől intézményi ellátásban részesülnek, holott egyértelmű, hogy örökbefogadhatóvá válhatnának.
A gyermekvédelmi szakszolgálat igazgatóhelyettese, aki korábban minden gondozásban levő gyermek intézeti gyámja is volt, elmondta, hogy ami részükről lehetséges, mindent megtesznek a gyermekek sorsának rendezése érdekében, a Román Köztársaság Nagykövetségének konzulával szinte napi kapcsolatban állnak. Az elmúlt időben szereztek tudomást arról, hogy a nagykövetség ügyintézését meg tudnák gyorsítani, ha megkereséseiket román nyelvre lefordítva írnák, azóta bevezették ezt a gyakorlatot.
A fővárosi gyermekvédelmi szakszolgálat gondozásában különösen sok olyan csecsemő nevelkedik, aki minden valószínűség szerint örökbeadható lett volna/lenne, ha ügyét megfelelően intéznék volna. 
Csecsemőotthonban él az a  3 éves román állampolgár kislány is, akinek anyja kifejezetten kérte, hogy minél hamarabb kerüljön gyermeke családba.
Néhány idézet az átnézett iratokból:
XIV.ker.gyámhatóság határozata: "az anya a gyermek születését megelőző napon jött át Magyarországra azzal a célzattal, hogy gyermekét itt szülje meg...szegényes körülményei miatt a gyermek felnevelését vállalni nem tudja. Amint a korházat elhagyhatja azonnal megy vissza ...gyermekéről a korházban lemondott." (1996.szeptember 10.- azóta a  gyermek csecsemőotthonban van)
VIII. kerületi gyámhatóság határozata:"L.I. útlevéllel érkezett Magyarországra  abból a célból, hogy gyermekét itt hozza világra. A szülést követően a gyermeket a korházban hagyta, ismeretlen helyre távozott...Szavaiból a korházi személyzet arra következtet, hogy terhességét szerette volna titokban tartani családja előtt. Kérte ügyének diszkrét kezelését"- 1991. november 20. A folytatás a községi tanács átirata a román bíróságnak:" amint a mellékelt okiratokból megállapítható, a fent nevezett kiskorú Budapesten született, miután anyja- éppen a gyermek születésének eltitkolása érdekében elhagyta szülei lakását...a gyámhatóság véleménye szerint a gyermek további sorsa felől az illetékes hatóságok határozzanak, és a gyermek örökbefogadható olyan személyek által akik az örökbefogadás formai és tartalmi feltételeinek eleget tesznek. - 1994 október 11., Hiteles fordítás: 1995 február 23.
A fenti  idézetekben szereplő gyermekek kivétel nélkül intézetben élnek.
A Budapest Főváros Gyámhivatalának vezetője által küldött levelek egyikét az alábbiakkal zárja:
"Javasoljuk hogy a szakszolgálatok és a gyámhivatalok tapasztalatait figyelembe véve  az illetékes minisztériumok tartsanak egyeztető tárgyalást, ezt követően az arra illetékes tárca diplomáciai Úton tárgyaljon a külföldi hatóságokkal annak érdekében, hogy a megkeresések egyszerübb formában történhessenek, valamint a válaszadásra nyitva álló idő szabályozásra  kerüljön.
A hazai ügyintézést gyorsítaná, ha
•	egy központi hatóság intézné az ideiglenes hatályú elhelyezést követően az ilyen jellegű ügyeket, vagy
•	sajátos jogosítvánnyal rendelkező - nemzetközi ügyekben is járatos - ügyintéző foglalkoztatását írnák elő, aki közvetlenül intézkedhetne és tárgyalhatna a külképviseleti szervekkel."

A vizsgálat megállapításai

	A vizsgálat alapján megállapítottam, hogy Kelet-Közép Európában 1989-ben elkezdődött politikai változások, a határok átjárhatósága következtében kialakult helyzet - Magyarországon egyre több külföldi nő szülte meg és hagyta el gyermekét - kezelésének feladatát egyik központi államigazgatási szerv sem tekintette magáénak. Egységes joggyakorlat nem alakult ki, ezekről a gyermekekről nyilvántartás sem készült. A Belügyminisztérium, a Külügyminisztérium, az Igazságügyi Minisztérium, a Szociális és Családügyi Minisztérium, az idegenrendészeti szervek vagy a Menekültügyi és Migrációs Hivatal sem vett tudomást arról, hogy ennek a helyzetnek a kezeléséhez, a gyermekek jogainak biztosításához összehangolt munkára lenne szükség. Még a gyermekek tartózkodási engedélyének beszerzésére vonatkozó eljárás is megyénként eltérő. Előfordult, hogy a megyei rendőrkapitányság nem adott ki tartózkodási engedélyt, a Menekültügyi és Migrációs Hivatal segítségével sikerült csak legalizálni tartózkodásukat. Súlyos probléma volt, hogy tartózkodási engedély nélkül  egészségügyi ellátásra nem voltak jogosultak, az orvosok jóindulatán, személyes kapcsolatokon múlott, hogy ellátták őket.(Gyógyszert például lehetőleg magyar állampolgárságú gyermek részére írtak fel). A települési, megyei gyámhatóságok ügyintézőinek tájékozottságától, agilitásától, lelkiismeretességétől függött/függ az, hogy egy gyermek sorsa miként alakul. Előfordult, hogy a nevelőszülők maguk utaztak ki a szükséges okmányokért abba az országba, amelynek a gyermek állampolgára, hogy az örökbefogadásra lehetőség legyen. A helyzetet jellemzik a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjének tájékoztatásában foglalt mondatok: "mindössze egy esetben sikerült a gyermek bevándorlását engedélyeztetni. Ez is csak azért történhetett meg, mert a döntésre jogosult szerv jogszabály felhatalmazása alapján az eljárást magához vonta és a tényeket sajátosan értelmezte. Ebben az egy esetben a nevelőszülő örökbefogadási szándékáról és a kiskorú saját háztartásba fogadásáról nyilatkozott." 

	A vizsgálat megindítását követően a megyei gyámhivatalok, a fővárosi gyámhivatal és a Szociális és Családügyi Minisztérium Család és Gyermekvédelmi Főosztálya is foglalkozni kezdett ezzel a területtel, különböző szintű értekezletek összehívására került sor, és a gyámhatóságoknak ezen a területen folyó tevékenységének koordinálása megkezdődött. A "leglátványosabb"  tevékenység az elmúlt fél évben az intézeti elhelyezett,  intézeti-, állami nevelt, valamint az átmeneti és tartós gondozásba vett státuszban lévő külföldi kiskorúak ideiglenes hatályú beutalt státuszba való áttétele. A másodfokú gyámhatóságok közül több most szembesült azzal a problémával, hogy teljesen rendezetlenek ezek az ügyek. Sajnálatos módon a rendezésre indult kampány során az adminisztrálást tartották/tartják a legfontosabbnak, de az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében érdemi intézkedések alig történtek.  Súlyosan sérült a családhoz való alkotmányos joga azoknak a gyermekeknek, akik évek óta azért nevelkednek   intézetben, mert az ügyükben eljárni köteles szervek elmulasztották a szükséges intézkedéseket megtenni. Sérült azoknak a nevelőszülőknek alkotmányos joga is, akik évek óta bizonytalan helyzetben élnek, arra várva, hogy örökbefogadhassák az általuk nevelt gyermeket. 

	A köztudatban - beleértve a szakmai köröket is - az terjedt el, hogy többnyire a külföldi hatóságok okolhatók  a  gyermekek  helyzetének rendezetlensége miatt. Ennek ellentmondani látszik, hogy azokban a megyékben ahol a gyermekekkel kapcsolatos intézkedéseket követően azonnal megkeresték az illetékes külföldi hatóságot, egyértelmű és a szükséges dokumentumokkal felszerelt megkereséseikre - melyből kiderült, hogy a gyermek elhagyott, nevelése érdekében intézkedések történtek, sorsát a gyámhatóság rendezni tudná ötökbeadásánval -  rövid időn belül választ kaptak, az illetékességükbe tartozó gyermekek sorsa - kevés kivétellel - rendeződött. (Előfordult, hogy hónapok alatt átadták a román hatóságok a gyámság jogát). A probléma megoldására Magyarországon kormányzati, minisztériumi szintű törekvés soha nem volt, évek óta teljesen áttekinthetetlen a terület. Jelentős részében azoknak az ügyeknek amelyekben a 90-es évek elején keresték meg a külföldi hatóságokat, azt követően semmilyen intézkedés nem történt, holott nyilvánvaló, hogy legalább évente meg kellene kísérelni. Ezt az is indokolja, hogy az elmúlt 1-2 évben a külföldi hatóságoktól rövid időn belül megérkezik a válasz, valószínű, hogy most már kialakult a gyakorlat ezeknek az ügyeknek a kezeléséhez.
	1997- ben a már említett körlevél, melyet a Népjóléti Minisztérium adott ki, bizonyos esetekben útmutató lehetett, de arra vonatkozóan soha nem született állásfoglalás, hogy mi a követendő eljárás azoknak a csecsemőkorú gyermekeknek az ügyében, akik teljesen elhagyottak,  az örökbeadásuk akadálya külföldi állampolgárságuk. Ezekben az ügyekben álláspontom szerint a repatriálás kezdeményezése nem a vezet az alkotmányos jogok  érvényesüléséhez. Ezt a véleményemet arra is alapozom, hogy a rendelkezésemre álló adatok szerint az elmúlt 10 évben elhagyott gyermek repatriálására egyetlen esetben sem került sor.
	Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság oka abban is fellelhető, hogy a külföldi gyermekek  örökbefogadásra vonatkozó jogi szabályozás elavult. A nemzetközi jogsegélyegyezmények megkötésének idején nem létezett ezekben az országokban kettős állampolgárság, de elképzelhetetlen volt az idegenforgalomnak a jelenlegi mérete is, ugyanakkor a szocialista országok sokkal erőteljesebben ragaszkodtak ahhoz, hogy polgáraik sorsáról ők döntsenek. Az örökbefogadás engedélyezésének semmi akadálya abban az esetben, ha a külföldi anya ismer olyan magyar állampolgárt, aki gyermekét örökbefogadná. Ebben az esetben, az örökbefogadás "nyílt": az örökbefogadásra jelentkezőnek legalább  egy hónapig kell gondoznia a gyermeket, ezt követően - az örökbefogadás engedélyezése egyéb feltételeinek fennállása esetén - az örökbefogadást a gyámhatóság engedélyezi, a jogilag rendezetlen helyzet ezáltal lényegesen rövidebb. Ugyancsak a külföldi állampolgár kiskorú érdekét biztosítja az 1993. évi LV. törvény 4. § (2) bekezdése azzal, hogy kedvezményesen honosítható az a nem magyar állampolgár, aki a kérelem előterjesztését megelőzően három évig folyamatosan Magyarországon lakott és magyar állampolgár fogadta örökbe. Az 1993. évi LV. törvény 4. § (5) bekezdése lehetőséget ad arra, hogy a három év folyamatos magyarországi tartózkodástól - kérelemre - el tekintsenek.

	Ellentmondásos és a jogbiztonsághoz való jog súlyos sérelmét okozza az, hogy abban az esetben, ha az anya úgy járul hozzá gyermeke örökbefogadásához, hogy az örökbefogadó személyét nem ismeri, akkor kétséges, hogy valaha is sor kerül az örökbefogadásra.
	A jogbiztonsághoz való alkotmányos jog súlyos sérelmét okozza az is, hogy abban az esetben ha a gyermeket szülő nőnél okmányok nincsenek, és azt nyilatkozza, hogy külföldi állampolgár, akkor ezt az illetékes szervek tudomásul veszik, ami általában megakadályozza a gyermek sorsának rendezését. A kórházak, gyámhatóságok és - az egyébként igen szigorú szabályozás mellett működő - anyakönyvi hivatalok dolgozóinak tudniuk kellene azt, hogy az okmányok nélkül szülő nő által bemondott adatoknak nincs bizonyító erejük. (Ellenkező bizonyításig magyar állampolgárnak kell tekinteni a Magyarországon lakóhellyel rendelkező hontalan Magyarországon született gyermekét és az ismeretlen szülőktől származó, Magyarországon talált gyermeket.- 1993. évi LV. törvény a magyar állampolgárságról)
Előfordult olyan eset is, amikor felmerült annak a gyanúja, hogy a szülő nő azért állította magáról hogy ő nem magyar állampolgár és okmányai sincsenek, mert a jelenleg érvényes jogi szabályozás alapján magyar állampolgárságú anya gyermekét csak a lakóhelye szerint illetékes gyámhatóság tudomásával adhatja örökbe, ami azt is jelentheti, hogy lakókörnyezete elől eltitkolni nem tudja gyermekét. Az, hogy a szülés után gyermeke sorsát rendezheti azzal, hogy a kórház előtt elhelyezett inkubátorba teszi, annak a szülő nőnek megoldás, aki annyira "elszánt", hogy vállalja az orvosi, egészségügyi ellátás nélküli szülés kockázatát, és akihez elérhető közelségben van ilyen inkubátor felállítva. Feltehetően  a csecsemőgyilkosságok számának csökkenését eredményezné az, ha az örökbefogadás   jogi szabályozása lehetővé tenné, hogy az anya lakhelye szerint illetékes gyámhatóság ne szerezzen tudomást a gyermek születéséről. Erre megoldást jelentene az, ha lenne egy olyan központi vagy kijelölt  hatóság,amely azokat a gyermekeket tartaná nyílván, akiket anyjuk nem képes, vagy nem kíván felnevelni, de számára fontos, hogy környezete ne tudjon terhességéről, gyermekéről. Örökbefogadások közvetítésével foglalkozó szervezetek a  várandós anyának lakhelyétől eltérő címen állandó lakhely létesítését teszik lehetővé, így megoldható ez a helyzet, de erre csak annak  van lehetősége, aki ezekkel a  szervezettel kapcsolatba kerül. Azáltal, hogy a szülő anyának nincs lehetősége "anonimitását" megőrizni ha gyermekét korházban szüli meg az emberi méltósághoz, megfelelő támogatáshoz való joga, a gyermeknek pedig a védelemhez, végső soron az élethez való joga is sérül.
A Csjt. szerint sem az örökbefogadó, sem az örökbefogadott személynél nem feltétel a magyar állampolgárság. A Csjt. továbbá nem tartalmaz tiltó rendelkezéseket sem, nincs tehát akadálya annak, hogy magyar állampolgárságú személy külföldi állampolgár kiskorút örökbefogadjon.
Azt meg lehet állapítani, hogy a jelenlegi helyzet mindenki számára hátrányokat, az alkotmányos jogok sérelmet okozza, a következők miatt:
- A gyermek ahelyett, hogy  családban nevelkedne, évekig intézetben él, vagy egyéb otthont nyújtó intézményben.
- A szülő - aki nem képes gyermekét felnevelni, és esetleg éppen azért jött Magyarországra szülni, hogy gyermeke sorsát itteni örökbefogadással rendezze - nem ismeri az eljárást, annak menetéről általában nem is  tájékoztatják. Előfordul, hogy évek múlva a külföldi hatóságoktól tudja meg, hogy gyermeke sorsa rendezetlen, sőt felmerül annak a lehetősége, hogy az ő országába kerüljön. Annak a gyermekéről lemondó fiatal nőnek, aki terhességét eltitkolva Magyarországon szült, esetleg évek múlva kell azzal szembesülnie, hogy gyermeke születéséről lakóhelyén szinte mindenki tudomást szerezhet, és ekkor már nem csak "megesett" nőként, hanem gyermekét elhagyó emberként kell viselni a következményeket.
-A nevelőszülőknek, akik a hosszadalmas eljárás sikerében bízva vállalták, hogy örökbefogadhatóvá válásáig is nevelik a gyermeket, vele együtt évekig bizonytalanságban kell élniük. Át  kell élniük hivatalos szerveknél, orvosnál, oktatási intézményben stb. azt a helyzetet, hogy a gyermeknek a neve, állampolgársága különbözik az övékétől. Sajátos helyzetet eredményez az, hogy a gyermekkel külföldre nem-, vagy csak nehézségek árán tudnak utazni, mert vízumokat kell beszerezni, feltéve hogy útlevelet egyáltalán sikerült.
(A külföldre utazás egyébként gyakran azoknak a gyermekeknek is megoldhatatlan, akik intézetben élnek 8-10 éve.)
-A gyermekvédelmi szakszolgálatok vezetőinek súlyos gondokkal kell küszködniük, néha azért kell harcoljanak, hogy a gyermeknek  egyáltalán tartózkodási engedélyt szerezzenek és ennek nyomán az egészségügyi ellátáshoz, társadalombiztosításhoz (családi pótlék) való jogosultságot.
	Feltehetőleg már az is sokat javított volna  a helyzeten, ha kialakult volna az egységes joggyakorlat, aminek eredményeként minden gyámhatóság, megfelelő dokumentumokkal ellátott egyértelmű kéréssel fordul volna a megkeresett külföldi szervhez. Az esetek jelentős részében - a Magyarországon született elhagyott újszülöttek, csecsemők esetében - a kérés arra kellett volna irányuljon, hogy mivel a gyermek sorsának rendezését a magyar gyámhatóság vállalja, és a gyámság átadását, a gyermek örökbeadhatóságának elismerését, az eljárás lefolytatásának jogát kéri a külföldi hatóságtól.

	A vizsgálat eredményeként megállapított alkotmányos visszásságok orvoslásának érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  20.-21. § - aiban foglalt felhatalmazás alapján alábbi  ajánlásokat teszem:

	1. Ajánlom a családügyi és szociális miniszternek, hogy kezdeményezze tárcaközi bizottság léterhozását az Igazságügyi Minisztérium, a Külügyminisztérium és a Belügyminisztérium bevonásával, mely áttekinti a helyzetet, és megoldást keres a végleges és egyértelmű rendezés érdekében.
	2. Ajánlom a külügyminiszternek, hogy a szomszédos - volt szocialista - országokkal kötött kétoldalú jogsegély szerződések korszerűsítését, átdolgozását kezdeményezze a vizsgálat megállapításainak figyelembevételével.
	3. Ajánlom a szociális és családügyi miniszternek, hogy az országban nevelkedő külföldi állampolgárságú elhagyott kiskorúakról a minisztérium illetékes főosztálya  készítsen egységes nyilvántartást.
A nyilvántartás bevezetésére vonatkozóan javasolom az 1997. évi XXXI. törvény  adatkezelésre és nyílvántartásokra vonatkozó fejezetének kiegészítését is.
	 4. Ajánlom a szociális és családügyi miniszternek, hogy a gyámhivatalok részére nyújtson pontos és részletes eligazítást a külföldi megkeresésekre vonatkozóan.
Ezzel kapcsolatban kezdeményezem, hogy az iratok továbbítása, fordítása minden esetben haladéktalanul történjen meg. Ha alaki okokból nem megfelelő a felterjesztett irat akkor intézkedjen,  hogy az ismételt megkeresést a lehető legrövidebb úton megkapja.
	5. Ajánlom a megyei és fővárosi gyámhivataloknak, valamint a megyei és fővárosi gyermekvédelmi szakszolgálatok részére, hogy a külföldi gyermekekre vonatkozó elkülönült nyilvántartásokat készítsenek. A nyilvántartások elkészítése során legyenek figyelemmel arra is, hogy esetenként különbözik a gyámhivatal és a  gyermekvédelmi szakszolgálat illetékessége, ezért kimaradhatnak személyek, illetőleg átfedések is előfordulnak. Kérem a fővárosi és megyei gyámhivatalvezetőket, hogy felügyeleti jogkörükben eljárva az illetékességi területükön gyermekvédelmi intézetekben élő  külföldi gyermekek helyzetét vizsgálják felül és kezdeményezzék - a gyermek érdekeinek megfelelő- végleges megoldás iránti eljárások lefolytatását. Azoknak a gyermekeknek az ügyében, akiknél a külföldi hatóságok megkeresése még nem történt meg, a szükséges intézkedésekre a gyámhivatalokat haladéktalanul szólítsák fel.
A Magyarországon született elhagyott gyermekek gyámságának átvétele, örökbefogadhatóvá nyilvánítása az elsődleges abban az esetben, ha a külföldi hatóságoktól nem érkezik olyan tartalmú jelzés, hogy a gyermeket hozzátartozói szeretnék nevelni ezért az örökbefogadni szándékozó nevelőszülőnél nevelkedő  gyermekek ügyében a soron kívül kell az eljárást lefolytatni, a teljesen árva gyermekek esetében a gyámság átvétele és honosításuk a kívánatos.  Minden olyan ügyben, melyben több mint egy éve történt meg a külföldi hatóság megkeresése - soron kívül, megfelelő dokumentumokkal felszerelve az eljárást meg kell ismételni. Sürgősen kezdeményezni kell azoknak az elhagyott külföldi gyermekeknek a kihelyezését, akiknek örökbefogadására még lehetőség van.
Az okmányok nélkül nyilvántartásba vett - nem bizonyítottan külföldi állampolgárságú gyermekek családi jogállásának rendezése, magyar állampolgárságuk vélelmezése mellett
6. Javasolom a szociális és családügyi miniszternek, hogy kezdeményezze az. 1997. évi XXXI. törvény módosítását az örökbefogadásra vonatkozó illetékességi szabályok tekintetében akként, hogy az az szülő, aki szeretné lakókörnyezete előtt titokban tartani azt, hogy gyermeke született, ezt megtehesse.

Budapest, 1999. december 22.

Dr. Polt Péter