OBH 326/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Katona Anikó

Az eljárás megindulása:

Panaszos beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben előadta, hogy 1993. október 23-án éjjel a rendőrség behatolt a lakásába, szökött katonát és fegyvert keresve. Miután a helyszínen semmit nem találtak - házkutatási engedély felmutatása nélkül - átvizsgálták a tanyát és a panaszost tettleg bántalmazták.

Érintett alkotmányos jogok:

- Alk. 2. § (1) bekezdésben rögzített jogállamiságból eredő jogbiztonság követelménye

- Alk. 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni.

Megállapított tényállás:

A Dunaújvárosi Rendőrkapitányság 1993. október 22-én körözést adott ki T. J. ozorai lakos ellen, mert alakulatáról fegyverrel megszökött.  A Paksi Rendőrkapitányság közölte a Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitánysággal, hogy T. I. - a szökött katona testvérének - nyilatkozatából megállapítható, hogy T. J. ismeri a panaszos feleségét. Erről a főkapitányság értesítette a Kalocsai Rendőrkapitányságot majd - a panaszosról beszerzett információk ismeretében - utasította ügyeletes tisztjét a rendelkezésre álló szolgálatos állomány várható igénybevételére a szökött sorkatona tartózkodási helyének megállapítására, majd az elfogásban való részvételre.

A házkutatás és a rendőri intézkedés foganatosításának biztosítása az ún. beavatkozó csoport feladata volt. Még a rendőri intézkedés előtt tudomást szereztek T. I. azon nyilatkozatáról, hogy panaszos engedély nélkül fegyvert és lőszert tárol tanyáján. Ilyen előzmények után került sor az intézkedésre.
A panaszos elmondása szerint 1993. október 23-án 06 óra tájban panaszos két polgári ruhás férfi kérésére viharlámpával, a tanyájuk közelében lévő töltésre ment azzal a tudattal, hogy egy meghibásodott gépkocsinál kell segítséget nyújtania. A gépkocsinál azonban gyakorlóruhás, álarcos férfiak fejét megragadták és lefogták. Ezt támadásnak tekintette, ezért védekezett, de nem tudott szabadulni. Az akció következtében panaszos arcán, homlokán különböző nyolc napon belül gyógyuló sérülések keletkeztek. Lefogása közben közölték vele, hogy rendőri intézkedés történik, amit továbbra is kétkedéssel fogadott. Tájékoztatták ezután arról is, hogy T. J. sorkatona fegyveresen megszökött az alakulatától, őt keresik, és információjuk szerint tanyájukon tartózkodik, ezért házkutatást foganatosítanak.
Panaszos azt válaszolta, hogy a szökött katona nem járt náluk soha. Az akció vezetője több rendőrrel a tanyájukra ment, ahol újból részletesen ismertetésre került a házkutatás oka. A házkutatás nem vezetett eredményre, ott sem szökött katonát ,sem fegyvert, sem lőszert nem találtak.

A panaszos az akció után azonnal a Kalocsai Rendőrkapitányságra sietett és feljelentést tett könnyű testi sértés vétsége és hivatali visszaélés bűntette miatt, majd az orvosnál látleletet kért, melyet csatolt a feljelentéshez.

Az ügyészségi nyomozó hivatal a feljelentésből, a panaszos feljelentés kiegészítése során tett nyilatkozatából, továbbá a rendelkezésre álló iratokból megállapította, hogy a panaszos által előadottak a hivatkozott rendőri intézkedés módjára, lefolyására és az arcsérüléseinek keletkezésére, továbbá a házkutatás foganatosítására vonatkozóan is megfelelnek a valóságnak.
A panaszos és felesége az akció előtt egy évvel kötöttek házasságot, korábban nyolc éven keresztül volt T. I. élettársa. Azt is megállapították, hogy T. I. és a panaszos között ellenséges kapcsolat alakult ki, mely többször tettlegességben is megnyilvánult. Közöttük több okból is peres eljárások folyt. A nyomozó hivatal a panaszos feljelentését a Btk 170. § (1) bekezdésbe ütköző, könnyű testi sértés miatti magánindítvány elbírálása végett átette a Kalocsai Városi Bírósághoz.

A nyomozó hivatal határozata ellen a panaszos panaszt jelentett be, melyet a Csongrád Megyei Főügyészség 1993. december 6-i keltezésű határozatával elutasított.
A Kalocsai Városi Bíróság végzésével a könnyű testi sértés vétsége miatt indult büntetőeljárást megszüntette azzal, hogy a feljelentő a magánvádas eljárás során a feljelentést visszavonta. Panaszos a végzés ellen fellebbezést jelentett be, melyben sérelmezte a büntetőeljárás megszüntetését.
A Bács-Kiskun Megyei Bíróság végzésével a Kalocsai Városi Bíróság végzését hatályon kívül helyezte, és az iratokat a Szegedi Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz megküldte, a közvádra üldözendő hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatti eljárás lefolytatására.

A lefolytatott nyomozás adatai szerint a lefolytatott akció során panaszossal szemben a testi kényszer alkalmazásának nem voltak meg az előfeltételei, lefogása indokolatlan és jogtalan volt, arra a Rendőrségi Szolgálati Szabályzat nem adott lehetőséget. A Btk. 226. §-ába ütköző hivatalos eljárásban lekövetett bántalmazás vétségét a hivatal nem állapította meg. 

A vizsgálat megállapításai:

Az illetékes rendőrkapitányságtól bekért iratok nem tartalmazták az ügy további folytatását, ezért személyesen kellett a hiányzó iratokat beszerezni.
A könnyű testi sértés vétsége miatt indult büntetőeljárás bíróság elé került, melynek vizsgálata és minősítése kívül esik az országgyűlési biztos hatáskörén.

A nyomozó hivatal határozatát mind a Csongrád Megyei Főügyészség, mind a Legfőbb Ügyész Helyettese felülvizsgálta.
Az ügyészi vizsgálat megállapította, hogy az elkövetett rendőri intézkedések, magatartások bűncselekmény elkövetését elősegíthetik, ezért a Be. 117. § (1) bekezdésében meghatározott szignalizációs kötelessége alapján az Országos Rendőrkapitányt tájékoztatta vizsgálat eredményeiről.
Újfent megállapította, hogy a rendőri beavatkozó csoport igénybevételével megtartott házkutatás megalapozatlan és eltúlzott volt. A házkutatás szükségességét megalapozó alapos gyanú hiányzott, a rendőrség hiányos, félrevezető információkkal rendelkezett, mely alapján megalapozatlan feltevésekre hagyatkozva hajtotta végre akcióját, indokolatlanul alkalmazta a beavatkozó csoportot.

A megyei főügyész ezért törvényadta jogkörénél fogva felszólította az Országos Rendőrfőkapitányt, intézkedjen, hogy a jövőben csak kellően megalapozott adatok ismeretében rendeljék el a rendőri beavatkozó csoport igénybevételét eljárásjogi cselekmények végrehajtásánál.
Amennyiben a vizsgálat eredményeként fegyelmi vétség megállapítására kerülne sor, úgy fegyelmi jogkörében eljárva a szükséges intézkedés megtételét.

Fentiek alapján megállapítom, hogy a rendőrség akciója alkalmas volt az Alkotmány 54. §-ában foglalt emberi méltóság megsértésére. Az ügyészség azonban az országgyűlési biztos eljárása és ajánlása előtt megtette a szükséges intézkedéseket és a jogsérelmet saját - felülvizsgálati - hatáskörében eljárva orvosolta, ezért alkotmányos visszásságot a vizsgálat nem állapított meg.

Budapest, 1997. szeptember

Gönczöl Katalin