OBH 213/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Izafé Éva
Az eljárás megindulása

Panaszos állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult sérelmezve, hogy hadigondozási ügyében a hatóság eljárása panaszosnak kárt okozott.
A vizsgálatot 1997. január 10-én megindítottam és információt kértem az önkormányzat jegyzőjétől.

A megállapított tényállás

Panaszos előadása szerint hadiözvegyi ellátás és egyösszegű térítés megállapítása iránt 1994. szeptember 28-án személyesen megjelent a Polgármesteri Hivatalban, melynek során be kívánta nyújtani írásos kérelmét a Hivatal által készített igénybejelentés alapján.
Az ügyintéző (akit panaszos beadványában megnevezett) a kérelmet nem vette át, nem intézkedett annak iktatásáról, így nem történt meg az államigazgatási eljárás szabályai szerinti további ügyintézés.
Panaszos a kérelemhez csatolandó, de a nyomtatványon nem részletezett mellékeltek közül nem rendelkezett mindegyikkel, erre való hivatkozással tagadta meg az ügyintéző az átvételt. A hiányzó okmányt panaszos beszerezte, majd 1995. február 17-én kérelmét benyújtotta.
A kérelem ily módon történő benyújtása után több hónap elteltével (közel két hónap) 1995. szeptember 14-én hozta meg a határozatot a Polgármesteri Hivatal. A határozat személyes átvételekor panaszos fellebbezési jogáról lemondott, előadása szerint erre az ügyintéző hívta fel, arra való hivatkozással, hogy ez esetben azonnal utalható a járandóság.
Az iratok között megtalálható a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság levele, melyben panaszos beadványára közlik, hogy a határozatot 1995. szeptember 25-én kapták meg. A határozaton a Polgármesteri Hivatal nem tüntette fel, hogy a határozat mikor emelkedik (emelkedett) jogerőre, valamint nem tértek ki arra, hogy panaszos a hadiözvegyi igényét mikor nyújtotta be. Az érvényben lévő rendeletek miatt a határozatot nem állt módjukban foganatosítani, ezért 1995. október 11-i levelükkel fentiek tisztázása érdekében megkeresték a Hivatalt. 
A válasz 1995. november 16-án érkezett. A kiegészített jogerős határozatot  1995. november 22-én foganatosították, így álláspontjuk az, hogy az Igazgatóságot mulasztás nem terheli.
Az eljárás során  megkeresett jegyző válaszában közölte, hogy nincsenek pontos információi arról, hogy 1994. szeptember 28-án panaszos járt-e az ügyintézőnél és a beszélgetéskor mi hangzott el. Kétségtelen tényként ismeri el, hogy a jelzett időpontban nagyon sokan kértek tájékoztatást az igénylések módjáról és ezt az ügyintézők minden esetben meg is adták. Közli, hogy panaszos hadigondozási kedvezmények iránti kérelmét 1995. február 17-én nyújtotta be. 
Az üggyel kapcsolatos véleménye az, hogy amennyiben 1994. szeptemberében valóban az történt az ügyfélfogadáson, amit az ügyfél előad - tehát kérelmét az igazolások csatolásának hiánya miatt nem fogadták el - módjában állt volna azt postán feladni, és az a megérkezést követően iktatásra került volna.
Utólagosan - több év távlatából -, hogy az ügyfél vagy az ügyintéző által előadottak felelnek meg a valóságnak, nem állt módjában megállapítani.

Az ügy jogszabályi háttere

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás szabályairól

16. § (1) A közigazgatás szervhez államigazgatási ügyben kérelmet szóban vagy írásban lehet benyújtani. Jogszabály előírhatja, hogy az ügyfél a kérelmét az erre a célra rendszeresített nyomtatványon nyújtsa be.
(2) A kérelemhez csatolni kell a jogszabályban előirt mellékeltet. Mellékletként az ügyféltől nem lehet olyan adat igazolását kérni, amelyet a közigazgatási szerv jogszabállyal rendszeresített nyilvántartásának tartalmaznia kell (27. § (3) bek.).
(3) A kérelmet tartalma szerint kell elbírálni. A kérelem elintézését nem lehet megtagadni azért, mert elnevezése nem egyezik a tartalmával.
(4) A magánszemély az első fokú eljárás megindítására irányuló kérelmét az eljárásra hatáskörrel rendelkező illetékes közigazgatási szerven kívül a lakóhelye vagy munkahelye szerint illetékes jegyzőnél is előterjesztheti.

A közigazgatási eljárásról szóló Kommentár az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 16. §-ának, a Kérelem című pontjához a következő magyarázatot fűzi: "A kérelemhez csatolni kell a jogszabályban előirt mellékelteket. Ha az ügyfél az előirt mellékeltet nem csatolja, hiánypótlásra kell felhívni; ez esetben az ügyintézési határidő a mellékeltek becsatolásáig szünetel. Amennyiben az ügyfél a jelzett felhívásnak nem tesz eleget, a közigazgatási szerv a rendelkezésre álló adatok alapján dönt, vagy az eljárást megszünteti."

Az 1994. évi XLV. törvény a hadigondozásról

III. Fejezet, Folyósítási szabályok

19. § (1) A járadék új megállapítása esetén az igény érvényesítését követő 1. napjától jár.

A vizsgálat megállapításai

fent idézett Áe. Kommentár magyarázata szerint megállapítható tehát, hogy a törvény nem teszi lehetővé a kérelem átvételének megtagadását, hanem az ott kifejtettek szerint a kérelmet a hatóság ügyintézőjének vagy az erre rendszeresített ügyviteli dolgozónak át kell vennie, majd amennyiben szükséges intézkednie kell a hiánypótlás iránt.
Panaszos előadása szerint személyes megjelenésekor az erre rendszeresített igénybejelentő lapot kitöltötte és azt kívánta benyújtani.
A jegyző erre vonatkozóan pedig úgy nyilatkozott, hogy ezt az eltelt idő távlatából már nem tudja megállapítani, az 1994. szeptember 28-i eseményekről információi nincsenek.
Vizsgálatom során arra az álláspontra helyezkedtem, hogy panaszos előadását el kell fogadni, azt ugyanis a jegyző sem állította, hogy panaszos nem járt az önkormányzat hivatalában.

Érintett alkotmányos jogok

Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy: "A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam". A jogállamiság egyik tartalmi eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság megköveteli a normák egyértelműségét, és az egyes jogintézmények kiszámíthatóságát.
Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. A jogintézmények csak akkor működhetnek alkotmányosan, ha az intézmények az eljárási normákat betartják.

A vizsgálat megállapította, hogy e követelmény megsértésével alkotmányos visszásság keletkezett, a Hivatal az eljárási normákat megsértette.

Az 1949. évi XX. törvény a Magyar  Köztársaság Alkotmánya

17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.

70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Alkotmányos visszásság keletkezett az Alkotmány szociális biztonságot garantáló rendelkezésével kapcsolatban is, mivel az 1994-ben is 91. évében lévő panaszos (ma 94. éves) esetében a gyors és szakszerű ügyintézés mindenképpen a szociális biztonságot is szolgálta volna, életkorából adódóan a járadék megállapítása és folyósítása semmiképpen nem közömbös körülmény,  az ügyintézési mód mérhető kárt okozott panaszosnak, s a kétségtelenül szociális célzatú támogatáshoz csak részben jutott hozzá.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ha valamely hatóság eljárása következtében panaszost alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, akkor fordulhat az országgyűlési biztoshoz, ha a rendelkezésére álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket panaszos már kimerített. A vizsgált ügyben pedig ez nem történt meg, a panasz trágyát képező határozat már az első fokú eljárásban jogerőre emelkedett.
E rendelkezés figyelembevételével így a kétségtelenül fennálló alkotmányos visszásság orvoslására panaszos esetében ajánlással nem éltem. Az országgyűlési biztos részére a törvény nem teszi lehetővé bizonyítani eljárás lefolytatását sem, így a keletkezett kár kiküszöbölése csak bírói úton érvényesíthető.
Megoldás lehetett volna még a határozat módosítása is, azonban a közigazgatási szerv erre csak egy ízben, a határozat közlésétől számított egy éven belül jogosult.
Jelen esetben ennek is korlátja volt, hiszen 1995. február 17-én iktatott kérelmet utólag nem lehet 1944. szeptember 28-i keltezéssel, illetve iktatással ellátni.

A fellebbezési joggal való élés esetén nyílt volna lehetőség a jogorvoslatra, akár már a másodfokú közigazgatási eljárásban, vagy végső soron a bírósági felülvizsgálati eljáráskor.
Az országgyűlési biztos a jogszabályi korlát, tehát a fellebbezési út ki nem merítése miatt a konkrét ügyben ajánlással nem élhet a hatóság részére az alkotmányos visszásság orvoslására.

Ajánlás

Az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján a Fejér Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjének a következő ajánlást teszem:

A Közigazgatási Hivatal ellenőrzési feladat- és hatáskörében hívja fel Székesfehérvár Megyei Jogú Város jegyzőjének figyelmét, hogy a jegyző, valamint az általa vezetett hivatal ügyintézői mindenkor tartsák be az államigazgatási eljárás szabályait, s hasonló esetekben gondoskodjanak a kérelmek megfelelő átvételéről, majd ezt követően intézkedjenek a hiánypótlásra vonatkozó szabályok szerinti további ügyintézéséről.
Kérem a Fejér Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napos határidőn belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 1997. április 7.

								Gönczöl Katalin