OBH 15/1996.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindítása

Az Országgyűlési Biztos Hivatalához érkezett beadványában a panaszos, mint a Naphrocentrum Alapítvány elnöke azzal a panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, hogy indítson vizsgálatot a művesekezelésre szoruló nyugdíjas betegek közgyógyellátási igazolvány iránti igényének - alanyi jogon való - kielégítését célzó jogi szabályozás hiányának felülvizsgálatára, illetve az álláspontja szerint jogsértő megkülönböztetés megszüntetésére.
A vizsgálatot 1996. februárjában megindítottam.

A tényállás megállapítása

Panaszos beadványában azt sérelmezi, hogy a nyugdíjba vonulást követően művesekezelésre szoruló betegek nem alanyi jogon jutnak közgyógyellátási igazolványhoz, míg az aktív korban kezelésre szoruló betegek számára - álláspontja szerint - alanyi jogon jár az igazolvány. Külön kiemeli, hogy "ha egy betegség alanyi jogon biztosít egy szociális juttatást" - ekkor alighanem az u.n. aktív korban történt rokkantság megállapítására gondol, amely azonban az Orvosszakértői Bizottság véleményétől függően sorolja be a betegeket I., illetve II. csoportú rokkantnak, - akkor az eleve öregségi nyugellátásban részesülő beteg számára nem alanyi jogon megszerezhető kedvezmény miatti megkülönböztetés súlyosan jogsértő. Hangsúlyozza továbbá, hogy betegeik gyógyszerköltsége igen magas, amely komoly terhet jelent, különösen a nyugdíjasok számára, ugyanakkor szociális támogatás iránti kérelem előterjesztése számukra megalázó.

Jogszabályi háttér

A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 49-53.§, 123.§
A közgyógyellátási igazolványra való jogosultság feltételeiről, a szociális ellátások finanszírozásáról.

A közgyógyellátási igazolványról szóló 28/1993. (II.17.) Korm. rendelet
A közgyógyellátási igazolvány kiadásának visszavonásának stb. részletes szabályai.

Érintett alkotmányos jogok

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 1949. évi XX. törvény 70/A.§ (1) bekezdése
A diszkrimináció tilalmát deklaráló alkotmányos alapelv

A vizsgálat megállapításai

A közgyógyellátási igazolvány a természetben nyújtott szociális ellátások egyik formája. A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (továbbiakban: Szt.) 49.§-53.§-ai rendezi a közgyógyellátási igazolványra jogosultak körét, a jogosító feltételeket valamint az engedélyezési eljárást. A jogalkotó szándéka szerint a közgyógyellátási igazolvány alanyi jogon, normatív alapon valamint méltányossági szempontok alapján állítható ki a következők szerint.

1.) Alanyi jogon jár az igazolvány az Szt. 50.§ (1) bekezdése szerint - többek között - annak, aki központi szociális segélyben, illetve aki I., II. csoportú rokkantsága alapján nyugellátásban, illetve baleseti  nyugellátásban részesül. 

2.) Normatív alapon közgyógyellátásra való jogosultságot állapít meg egy év időtartamra a települési önkormányzat jegyzője annak a személynek, akinek havi rendszeres gyógyszerköltsége az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a 10%-át meghaladja, feltéve, hogy a családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem éri el az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét, egyedülélő estén 150%-át. A hozzátartozói jogon közgyógyellátásban részesülők ilyen jogosultsága 1996. július 1-től megszűnt, ekkortól a hozzátartozói jogon kiadott igazolványok érvényüket vesztették.

3.) Méltányossági szempontok alapján állapít meg közgyógyellátásra való jogosultságot a települési önkormányzat képviselő-testülete annak, aki szociálisan rászorult és gyógyszerköltsége olyan magas, hogy azt létfenntartása veszélyeztetése nélkül nem képes viselni.

Ennek alapján tehát, létezik jogszabályban rögzített lehetőség a jelen ügy során felvetett gondok enyhítésére. Amennyiben a 2.) és 3.) pontban írtakat figyelembe veszi láthatja, hogy - a beadványában írt "leszázalékolás"-i - procedúra nélkül is van mód az egyébként is elnehezült létfenntartás költségeinek kiegészítésére. Ugyanakkor valóban az önkormányzat határozza meg rendeletében a szociális rászorultság alapján megállapítható jogosultság feltételeit. Ez azonban nem állhat ellentétben az Szt. I. Címében rögzített szándékkal és feladattal - hogy t.i. a szociális biztonság megteremtése és megőrzése érdekében meghatározott ellátási rendszer működtetése -, valamint az Alkotmány alapelveivel. 

A gyógyszervásárlási támogatás zártláncú támogatási rendszer, az önkormányzat éves költségvetése szabja meg ennek korlátait. Ezzel szemben a közgyógyellátási igazolvány (az alanyi jogon és a normatív alapon kiadott), mint szociális ellátási forma független az önkormányzat teherbíró képességétől, a központi költségvetés terhére kell biztosítani térítésének fedezetét. A méltányossági alapon megállapított jogosultság szerint kiadott igazolvány pedig, egy évre szóló meghatározott összeget jelent az önkormányzat számára a kiadott igazolványok számától függően. Ezért szükség van a rászorultságot valószínűsítő jövedelem (nyugdíj) kimutatásra.

Ugyanakkor a jelen ügy alapjául szolgáló körülmény azaz egy életfontosságú szerv olyan megbetegedése, mely állandó kezelést igényel, már önmagában megterheli az ember életét, mind fizikailag, mind pedig pszichésen. Az addig folytatott életvitel alapvetően megváltozik, folyamatos kezelés és kontroll szükséges az életben maradáshoz. Az aktív élet elnehezül, mely eredményeként megállapítható az  I., illetve II. csoportú rokkantság. 
Azonban a nyugdíjas lét önmagában is súlyos anyagi megterhelést jelent különösen akkor, ha az egyébként szükséges gyógyszerek beszerzése is meghaladja az anyagi tehetséget. Az ekkor szerzett betegség pedig, számtalan előre kalkulálhatatlan gyógyszerkiadást eredményezhet.

Mindebből következően a normatív alapon, illetve méltányossági szempontok alapján megállapított közgyógyellátási igazolványra való jogosultság a nehézségek kiküszöbölésére szolgál, az u.n. "szociális háló" korrekciós eszköze, hiszen az optimális megoldás - a valamennyi nyugdíjas számára alanyi jogon biztosított közgyógyellátási igazolványra szóló jogosultság - megvalósítása az ország gazdasági adottságai miatt nem oldható meg.

A vizsgálat eredményeként alkotmányos visszásság megállapításának nem volt helye, ezért ajánlással nem élek.

Budapest, 1997. szeptember 15.

								Gönczöl Katalin