OBH 1655/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindulása

Panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese segítségét kérte kárpótlás iránti igénye kielégítése ügyében. Sérelmezte, hogy az általa előterjesztett, - az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz címzett - kérelmére választ nem kapott.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam, mert felmerült a kérelem vagy panasz előterjesztéséhez való alkotmányos jog sérelmének gyanúja.

Az adatok, illetve körülmények pontosítása érdekében megkerestem az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal Jogi és Igazgatási Főosztálya vezetőjét.

A megállapított tényállás

Az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal helyettes főosztályvezetője, majd később főosztályvezetője tájékoztatása, valamint a panaszos által később csatolt dokumentumok alapján a következő tényállást állapítottam meg.

Panaszos 1995. augusztusában levélben fordult a Kárpótlási Hivatalhoz, melyben hozzátartozó jogán igénybejelentést terjesztett elő. Tudomása szerint az 1995-ben elfogadott törvénymódosítás értelmében a munkaszolgálatra hurcolt személy túlélő hozzátartozója jogosult kárpótlásra. A Hivatal az igénybejelentésre 1995. októberéig nem válaszolt. Panaszos ekkor fordult az országgyűlési biztoshoz kifogásolva, hogy a Hivatal részéről válasz számára nem érkezett.

Megkeresésemre az OKKH arról tájékoztatott, hogy panaszos nevével, címével nincs iktatott kárpótlás iránti igény az Országos, illetve valamelyik Megyei (Fővárosi) Kárrendezési Hivatalnál. Ezt követően felhívásomra a panaszos becsatolt egy postai tudakozványt, mely azonban azt tanúsította, hogy a kérdéses időpontot mintegy két hónappal megelőzően a Kárpótlási Hivatal (1053. Budapest, Kecskeméti u. 10-12.) részére valóban érkezett valamely küldemény. 

E tényt vizsgálva ismét az OKKH indokolásában kifejtette, hogy panaszos nem az arra rendszeresített formanyomtatványon terjesztette elő kérelmét, így az iktatott kérelemként nem került rögzítésre. 

Jogszabályi háttér

1992. évi XXXII. törvény
az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 111/1992. (VII. 1.) Korm. rendelettel

A panasz előterjesztésekor hatályos szöveg:

Tv. 3. § (1) A 6–8. §-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért: (...)
b) magyar bíróság ítélete vagy magyar közigazgatási hatóság határozata alapján végrehajtott, zárt táborszerű fogvatartás (internálás, kényszermunka), közbiztonsági őrizet, kényszerlakhely kijelölés (kitelepítés);
c) munkaszolgálat;
d) a szovjet szervek által történt kényszermunkára hurcolás, továbbá a szovjet bíróság politikai indítékú ítélete, vagy más szovjet hatóság intézkedése alapján végrehajtott szabadságelvonás;

Tv. 4. § Kárpótlásra az a sérelmet szenvedett jogosult:
a) aki magyar állampolgár;
b) aki a sérelem elszenvedésekor magyar állampolgár volt;
c) az a nem magyar állampolgár, aki a törvény hatálybalépésekor életvitelszerűen él Magyarországon, vagy haláláig életvitelszerűen Magyarországon élt.

Tv. 5. § (1) A 3. § (1) bekezdésében említett sérelmekért kárpótlásra az életben lévő sérelmet szenvedett, halála esetén az jogosult, aki a szabadságelvonás idején és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt (a továbbiakban: túlélő házastárs).
(2) Túlélő házastársnak kell tekinteni azt a személyt is, aki a sérelmet elszenvedővel a szabadságelvonás megszűnését követően az első házasságot kötötte és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt.

Tv. 14. § E törvény alapján benyújtott kárpótlási kérelmek elbírálására az 1991. évi XXV. törvény 10–12. §-ában foglaltak az irányadók a következő eltérésekkel:
a) a jogosult e törvény hatálybalépését, illetve az elítélését törvénysértővé vagy semmissé nyilvánító jogerős bírósági határozat kézbesítését követő 4 hónapon belül az állandó lakóhelye szerint illetékes megyei (fővárosi) kárrendezési hivatalhoz vagy az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz nyújthatja be a kárpótlás iránti kérelmét; a kárpótlás iránti kérelmeket első fokon az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal bírálja el;
b) az a) pontban előírt határidő elmulasztása jogvesztéssel jár, a határidő elmulasztása esetén igazolási kérelemnek az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 40. §-ában foglaltak szerint van helye;

Vhr. 9. § (1) A kárpótlásra irányuló kérelmet az e rendelet mellékletének megfelelő nyomtatványon ("Adatlapon") kell előterjeszteni.

A jelenleg hatályos szöveg

Tv. 3. § (1) A 6–8. §-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért:
b) magyar bíróság ítélete vagy magyar közigazgatási hatóság határozata alapján végrehajtott, zárt táborszerű fogvatartás (internálás, kényszermunka), közbiztonsági őrizet, kényszerlakhely kijelölés (kitelepítés);
c) a II. világháború alatt (1941. június 27.–1945. május 9.) faji, vallási vagy politikai okból teljesített munkaszolgálat;
d)–e)

1997. évi XXIX. törvény
az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló 1992. évi XXXII. törvény módosításáról

7.(3) Ha a Tv. 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján kárpótlásra jogosult 1992. július 2-át követően meghalt, mielőtt e törvény szerint kérelmét benyújthatta volna, a jogosultnak járó kárpótlás megállapítását – a sérelmet szenvedett halála esetén túlélő házastárs (Tv. 5. §) hiányában – bármelyik örökös kérheti a (2) bekezdésben meghatározott határidőn belül.

1991. évi XXV. törvény
a tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 104/1991. (VIII. 3.) Korm. rendelettel

Vhr. 1. § (1) A Tv. alkalmazásában az örökbefogadott személyt az örökbefogadó gyermekének kell tekinteni.
(2) Ha a kérelmet özvegy, gyermek, szülő, testvér vagy az egyházmegye terjeszti elő, a rokoni kapcsolat tényét, továbbá a sérelmet elszenvedő halálát okirattal kell bizonyítani.

Tv. 12. § (1) A kérelmet írásban kell benyújtani. A kérelem benyújtására a 11. § (1) bekezdésében előírt határidő elmulasztása jogvesztéssel jár.
(2) A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetőleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre.
(3) Amennyiben a kérelem benyújtására nem a (2) bekezdésben foglaltaknak megfelelően kerül sor, a kérelmet a hivatal megfelelő póthatáridő kitűzésével hiánypótlásra adja vissza. Amennyiben a jogosult a hiányt ismételt hiánypótlási felhívásra sem pótolja, a hivatal a kérelmet a rendelkezésre álló adatok alapján bírálja el.(...)

(5) A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat,
b) ha a kérelem benyújtásakor vagy a hivatal felhívására az igénylő igazolja, hogy a kárpótlási igényét megalapozó tulajdonjogának megállapításához szükséges más bírósági, hatósági eljárást megindította, az eljárást fel kell függeszteni.

Vhr. 17. § (1) A kárpótlásra irányuló kérelmet az e rendelet mellékletének megfelelő nyomtatványon ("Adatlapon") kell előterjeszteni.

1957. évi IV. törvény
az államigazgatási eljárás általános szabályairól

16. § (1) A közigazgatási szervhez államigazgatási ügyben kérelmet szóban vagy írásban lehet benyújtani. Jogszabály előírhatja, hogy az ügyfél a kérelmét az erre a célra rendszeresített nyomtatványon nyújtsa be.

Érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény
A Magyar Köztársaság Alkotmánya

64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.

A vizsgálat megállapítása

Panaszos kárpótlás iránti igényt nyújtott be a Kárrendezési Hivatalhoz, melyben néhai nevelőapja halála okán - hozzátartozóként - terjesztett elő kérelmet.

A Hivatal hallgatása miatt a panaszos az ombudsman vizságatát kérve csatolta kérelmét, mely a következő okok alapján nem tekinthető szabályszerű kérelemnek, tartalma szerint pedig, nem jogosulttól származónak. 

I.

Amint a fentiekben idézett jogszabály rendeli, a joghatályosan előterjesztett kérelem előterjesztésének módja, helye, ideje együttes feltétele az eljárás megindulásának. A Hivatal az iratok érkezését iktató számmal látja el, szükség esetén hiánypótlásra hív fel. Teszi mindezt a jogszabályban előírt kötelező formanyomtatványon előterjesztett kérelmek esetén. Az államigazgatási eljárásról szóló 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) kifejezetten utal a kérelem előterjesztésére más jogszabályban rendelt rendszeresített nyomtatvány alkalmazására, melyre a tömegtájékoztatási eszközök segítségével hívták fel az érintettek figyelmét.

Panaszos - az országgyűlési biztoshoz eljuttatott dokumentumok tanúsága szerint - nem szabályszerűen kitöltött nyomtatványon, hanem levél fomában óhajtotta igényét előterjeszteni. Ugyanakkor tekintettel a törvény hatálybalépését követő nagyszámú igényre, illetve jogszabály kifejezett rendelkezése hiányában a Hivatalnak nem állt módjában az esetenkénti tájékoztatás az erre a célra rendszeresített nyomtatvány alkalmazásának feltételéről. Ezért a nem szabályszerűen előterjesztett beadványt nem tekintette kérelemnek, így annak beérkezését regisztráló érkeztető bélyegzővel és számmal sem látta el. Ebből következően a Hivatal részéről a panaszos kérelmének hiányát közlő, későbbi nyilatkozatai valóságos tényeken alapultak.

Ebből következően megállapítom, hogy az Alkotmány 64.§-ban biztosított kérelem vagy panasz előterjesztéséhez való alapjog nem sérült, így alkotmányos visszásság nem keletkezett.

II.

A kérelem előterjesztésére való jogosultság tekintetében az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló 1992. évi XXXII. törvény 5. § (1) bekezdése szerint kárpótlásra az életben lévő sérelmet szenvedett, halála esetén az jogosult, aki a szabadságelvonás idején és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt (a továbbiakban: túlélő házastárs). Túlélő házastársnak kell tekinteni azt a személyt is, aki a sérelmet elszenvedővel a szabadságelvonás megszűnését követően az első házasságot kötötte és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt.

Az 1992. évi XXXII. törvényt (a továbbiakban: 2.Kpt.) módosító 1997. évi  XXIX. törvény 7.§ (3) bekezdése értelmében ha a munkaszolgálat (Tv. 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja) alapján kárpótlásra jogosult 1992. július 2-át követően meghalt, mielőtt e törvény szerint kérelmét benyújthatta volna, a jogosultnak járó kárpótlás megállapítását – a sérelmet szenvedett halála esetén túlélő házastárs (Tv. 5. §) hiányában – bármelyik örökös kérheti. 

A kárpótlásra jogosultak körét a 1991. évi XXV. törvény (a továbbiakban: 1.Kpt.) 2.§ (2) és (3) bekezdése egyértelműen meghatározza, az pedig nem azonos az örökösökkel. Kárpótlásra csak a gyermek, unoka, dédunoka jogosult, ennek hiányában a túlélő házastárs. 

Miután azonban panaszos nevelőapja közel negyven éve elhunyt, továbbá panaszos nem tekinthető törvényes örökösnek - tekintettel arra, hogy nem örökbefogadott, hanem nevelt gyermek - az idézett törvényhelyek rendelkezéséből kitűnően, még szabályosan előterjesztett kérelem esetén sem volt jogosult panaszos nevelőapja után kárpótlásra. 

Budapest, 1998. március 30.

Dr. Polt Péter