OBH 473/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

M. K. panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyben kifogásolta, hogy a lakásfenntartási támogatást és egyéb szociális juttatásokat az Önkormányzat megszüntette, valamint kifejezetten sérelmezte, hogy a kerületben, nem csak az Ő esetében, hanem általánosságban megszűnt a lakásfenntartási támogatás.
Panaszos leszázalékolt nyugdíjas, mozgáskorlátozott, egyedül neveli súlyosan beteg asztmás gyermekét. Az Önkormányzat havi rendszeres nevelési segélyt folyósít a részére.
Mindezek mellett saját, valamint  gyermeke megélhetéséhez, taníttatásához az így folyósított rendszeres segély azonban nem elegendő, a család állandó megélhetési problémákkal küzd. Jelentős rezsiköltség hátraléka van, valamint elmaradt a társasházi közös költség fizetési kötelezettségével is. 
A vizsgálat megindítása során első lépésként megvizsgáltam a II. ker. Önkormányzat rendeletét, mely a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló törvény alapján ezen juttatásokat a kerületben szabályozza.
A rendelet ismeretének birtokában bővebb felvilágosítást kértem a konkrét üggyel kapcsolatban, így arra vonatkozóan, hogy a benyújtott tanszersegély kérelemre, valamint gyermektáborozási kérelemre miért nem kapott választ, valamint a segély folyósítás iránti kérelem miként került fellebbezési eljárásra, holott állítása szerint panaszos fellebbezést nem nyújtott be. 
Lakásfenntartási támogatás folyósítás iránti kérelem benyújtásakor azt a választ kapta, hogy aki tulajdonos azt nem segélyezik, holott állítása szerint a lakás megvásárlása a későbbi lakbéremelés elkerülése érdekében történt, mely lakásvásárlással havi kiadása ugyanakkor megnövekedett.
Panaszos sérelmezte a helyszínen eljáró, tehát a lakásán helyszínelést végző ügyintéző magatartását, nem értett egyet a feltett kérdésekkel, az ügyintéző által tett kijelentésekkel.

A megállapított tényállás

Panaszos előadása, valamint az önkormányzat jegyzője által megküldött anyagokból megállapítható, hogy panaszos hosszabb idő óta különböző támogatásokban részesül a kerületi önkormányzattól. 1989.évtől 1996. I. félévvel bezárólag közel 450.000.- Ft juttatásban részesült, mely összeg magában foglalja a rendszeres nevelési segély összegét is. 
Az önkormányzat jegyzője válaszában közölte, hogy 1994. szeptember 1-én benyújtott tanszersegély kérelmet az illetékes bizottság szeptember 28-án kelt határozatával elutasította. 

Gyermektáborozási kérelemre valóban nem kapott választ, az iratok között egy jelentkezési lap található többféle táborra, s ezen mindössze a gyermek neve szerepel. A jegyző erre vonatkozóan közölte, hogy a benyújtott dokumentum kérelemként nem volt értékelhető. 
A május 22-én beadott segély kérelemre július 12-én kelt bizottsági határozat a kérelmet elutasította. Sajnálatos módon a tárgy rovatban tévesen szerepel a fellebbezés szó.  
A jegyző a továbbiakban tájékoztatásában közölte, hogy panaszos által az 1995. március 23-án benyújtott segélykérelem a következőket tartalmazza: alternatíva; vagy a gyereknek adok enni vagy rezsiköltség, a kettő együtt nem megy. E kérelemre a Szociális és Gyermekvédelmi Iroda a kérelmet azzal utasította el, hogy a rendszeres nevelési segélyen kívül 1995. I. hóban 3.000.-Ft, 1995. II. hóban 2.000.-Ft, 1995. III. hóban 2.000.-Ft átmeneti segélyben részesült. Az elutasítást követően a benyújtott kérelemre újabb 1.000.-Ft segély került kiutalásra. Megállapítható tehát, hogy a március 23-i kérelem nem egyértelműen lakásfenntartási támogatás folyósítására vonatkozott, ott az előbb idézett kérelem volt megfogalmazva.

A tájékoztatás végén a jegyző közli, hogy a kerületben változatlanul biztosítják az arra jogosultak részére a lakásfenntartási támogatást. Ezen közléssel megegyezik a helyi rendelet megfelelő szabályozása is, figyelemmel arra, hogy a szociális jogosultságtól függő pénzbeli és természetbeni ellátások helyi szabályozásáról szóló rendelet 7. §-a tartalmazza a lakásfenntartási támogatás feltételeit. M. K. esetében ennek folyósítására azért nem kerülhetett sor, mert nem felel meg a rendeletben előírt feltételeknek.
M. K. legutóbb 1996. június 27-én nyújtott be egy igazolást a Polgármesteri Hivatal részére, mely szerint a Nemzeti Üdülési Utazási iroda Kft. un. túlélő tábort szervez Kőszegen 1996. július 18-27. között, a részvételi díj 16.200.-Ft + utazási költség. Az igazolás mellett kérelem nem volt található. 

Végezetül a jegyző közli, hogy tudomása szerint M. K. rokkant nyugdíja megszűnt, részére ismételten álláslehetőséget ajánlottak fel.

Az ügy jogszabályi háttere

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és ellátásokról

32. § (1) A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások iránti kérelmet – ha e törvény másként nem rendelkezik – a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési önkormányzat polgármesteri hivatalánál vagy az önkormányzat rendeletében meghatározott önkormányzati szervnél kell előterjeszteni.
(2) A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátásokról szóló határozatot a bíróság nem változtathatja meg.
(3) Ha e törvény másként nem rendelkezik, az önkormányzat rendeletben szabályozza az önkormányzati pénzbeli ellátások megállapításának, kifizetésének, folyósításának, valamint ellenőrzésének szabályait.

Budapest Fővárosi II. ker. Önkormányzat 41/1994.(XII.5.) sz. rendelettel módosított 13/1993.(IX.20.) sz. rendelete az 1993. évi III. törvény által meghatározott szociális részjogosultságtól függő pénzbeli és természetbeni ellátások helyi szabályozásáról.
A rendelet (3) bekezdése kimondja, hogy lakásfenntartási támogatás adható, ha:
- a család tagjainak száma, a két főt nem haladja meg és az általuk használt lakás 35 m2-nél, illetve az általuk kizárólagosan használt helyiség 25 m2 nem nagyobb. 
- a család tagjainak száma a két főt meghaladja és az általuk használt lakás alapterülete kisebb, mint a család tagjainak száma és a 17 m2 szorzata.
A rendelet 7. §-a egyéb szabályozási elveket is tartalmaz, pl. jövedelmi viszonyoktól függő juttatás lehetőségét, feltehetően azonban panaszos az előbb idézett (3) bekezdésben megfogalmazott feltételeknek nem felel meg, s így nem jogosult a lakásfenntartási támogatás folyósítására.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat során a következő, lényeges megállapításokat tettem.
M. K. panaszos által előterjesztett, különböző szociális juttatások folyósítására vonatkozó kérelmek között valóban található olyan eset, amikor a kérelem elbírálatlan maradt, panaszos választ nem kapott. Megfelel a valóságnak M. K. azon állítása is, amikor sérelmezi a határozatban szereplő fellebbezés elutasítás megjelölést, tekintettel arra, hogy a konkrét ügyben nem nyújtott be fellebbezést. Erre vonatkozóan a jegyző is elismeri a jelölés helytelen voltát, mivel a tárgy rovatban tévesen szerepel a fellebbezés szó. 

A vizsgálat ugyanakkor azt is megállapította, hogy a szociális törvényből adódó helyi rendelet szabályainak figyelembevételével panaszos több irányú támogatásban részesül az önkormányzattól, mint a megállapított tényállás is tartalmazza, közel 450.000.-Ft támogatást kapott 1989. és 1996. I. félév között eltelt időben, mely tartalmazza a rendszeres nevelési segély összegét is. 

Nem vitatható az ismételten előadott panasz azon tartalma, mely ugyancsak részletezi a mindennapi megélhetési problémákat, a gyermeke iskolázásával kapcsolatos költségek megnövekedését, valamint az a körülmény sem vitatható, hogy a tartósan beteg asztmás gyerek nyári táborozása mennyire fontos lett volna a gyermek egészsége szempontjából.
A vizsgálat megállapította, hogy az Önkormányzat a törvényből és helyi rendeletéből adódó kötelezettségeinek, a rendelkezésre álló anyagi keretek között eleget tesz, ugyanakkor a lehetőségek keretei között nyújtott gondoskodás szociális biztonságot nem nyújt panaszosnak és családjának.
A szociális biztonság fogalma pontosan azt fejezi ki, hogy megfelelő szintű életminőséghez való emberi jognak legalább olyan  szintűnek  kellene lennie, hogy az életben való részvétel biztosításával az ellátásokat igénybe vevők ténylegesen is a társadalom teljes értékű tagjának érezhessék magukat.
A szociális biztonsághoz való jog szabályozásával az Alkotmány több helyen is foglalkozik, ennek ellenére annak konkrét tartalma nem került meghatározásra. Az Alkotmánybíróság bíráinak többségi álláspontja szerint az alapjogként való szabályozás nem keletkeztet alanyi jogot az ellátásra, az  az állam kötelezettségvállalását jelenti, amelynek mértékét a törvényhozás és a kormány az ország teherbíró képességének függvényében állapítja meg.
A rendelkezésre álló információ, tehát panaszos előadása, a megkeresésre kapott válasz és a megküldött dokumentumok alapján megállapítható, hogy az Önkormányzat a szociális biztonsághoz való jog érvényesülése során anyagi teherbíró képességeinek keretei között eleget kíván tenni e feladatának, annak szintje azonban nem fedi a ma kívánalomként jelentkező szociális biztonság fogalmát.
A különböző ellátások igénybevétele,  azok igénylése során joggal várható el panaszostól is a megfelelő magatartás, az igények artikulált megfogalmazása, mivel egy gyermektáboroztatással foglalkozó cég igazolása nem nyújt elegendő információt az  Önkormányzat részére, s főképpen nem jelent kötelező szolgáltatást.

A szociális juttatások folyósítása során kifogásolt ügyintézői magatartás, valamint ennek kapcsán tett  több kijelentés valóban sértheti a magánélet és magánlakás sérthetetlenségéhez való jogot, azonban az ilyen eljárások során a kérelmezők életvitelének megfigyelésére épülő feltételrendszer kialakítása megkívánja az ellátást igénylőtől, hogy a nyújtott szolgáltatás fejében korlátozottan engedjen betekintést magánéletébe. Ez a korlátozás  azonban jelentős érdeksérelemmel nem járhat. Semmiképpen nem azt jelenti, hogy az ügyintéző kioktató, sértegető magatartását tűrni köteles és ne kívánhassa meg, hogy a lakás  és berendezési tárgyainak szemrevételezésekor az ügyintéző tartsa tiszteletben a lakásban kialakított rendet, munkáját ne ennek rovására végezze az ügyintéző, tartózkodjon a kioktató kijelentéstől és munkája az információ megszerzésére irányuljon.
Ezen utóbbi bekezdésben kifejtett megállapítások általánosításokat tartalmaznak, nem a ténylegesen lezajlott eseményeket rögzítik.
A kifogásolt magatartást és kijelentéseket már megemlítettük a jegyzőnek küldött levélben. Erre azonban nem kaptunk választ.

Az érintett alkotmányos jogok

A Magyar Köztársaság Alkotmánya, az 1949.évi XX. törvény

17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
59. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapította, hogy a felhívott alkotmányos jogokkal kapcsolatban visszásság nem keletkezett, ugyanakkor az is megállapításra került, hogy a panasz a jelenlegi szabályozási hiányosságra és az Önkormányzat anyagi teljesítőképességének hiányára vezethető vissza, valamint az is kimondható, hogy panaszos és gyermeke nehéz körülményeire tekintettel bizonyos tekintetben ellátatlan, kiadásait nem tudja fedezni, egészségi állapota pedig nem teszi lehetővé, hogy a kapott ellátást saját erőből, tevékeny közreműködéssel egészítse ki. Panaszos leszázalékolt nyugdíjas, illetve az Önkormányzat tudomása szerint rokkantnyugdíja meg is szűnt, így számára munkát is készek felajánlani.

Tekintettel arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993.évi LIX. törvény 21.§ (1) bekezdése alapján alkotmányos visszásság megállapítására nem került sor, konkrét ajánlás megfogalmazásával nem élek. 
Kérem azonban az Önkormányzat  vezetőitől és munkatársaitól, hogy a gondoskodásra, támogatásra szoruló család nehéz helyzetét a továbbiakban is kísérjék figyelemmel.
M. K. panaszos részére személyes tanácsom pedig az, hogy amennyiben egészségi állapota megengedi, az Önkormányzat által felajánlandó  munkalehetőséget fogadja el, ezzel is enyhítve megélhetési gondjain.

Budapest, 1996. szeptember 12.       

									Dr. Gönczöl Katalin