OBH 89/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Elóadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

	Panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult, sérelmezve, hogy nyaralóhelyén, Alsóörs községben a vízmű és csatornamű szolgáltatást végző Dunántúli Regionális Vízmű Rt ( továbbiakban: DRV ) a csatornadíj lakossági  fogyasztás esetén fogyasztónként nem nyújt locsolási kedvezményt.
	A vizsgálat megindítását követően megkerestem a DRV-t, hogy a jelenlegi rendszer szerint milyen kedvezmények élnek, illetve  panaszos által előadottakra milyen megoldást terveznek.

A megállapított tényállás 

	Panaszos hétvégi házában tavasztól-őszig tartózkodik, ahol a jelzett időszakban kertészkedik. Az egy évben elfogyasztott vízmennyiség nagy részét öntözésre használja, így ez a  vízmennyiség nem kerül a csatornahálózatba. Több ízben és fórumon kezdeményezte e tény figyelembevételével a  csatornadíj bizonyos mértékű csökkentését, tekintettel arra, hogy számlázás szempontjából a csatornahasználati a mért vízmennyiség függvénye.
	Kezdeményezései eredménytelenek maradtak. A Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi minisztérium kifejezetten a jogszabály alőírásaira hivatkozik, mely a kedvezmény nyújtását nem teszi lehetővé. Panaszosnak küldött válaszában a minisztérium közölte, hogy a Balaton térségében a szolgáltatás jelenlegi díjai csak a szennyvízelvezető-tisztító művek folyamatos működtetésére nyújtanak fedezetet, az üzemeltető számára érdemi nyereséget nem tartalmaznak.
	A DRV pedig azt a tájékoztatást adta panaszosnak, hogy a vízfogyasztás és a csatornahasználat külön mérésére nincs lehetőség, és a közeljövőben sem várható ilyen intézkedés.
	A tényálláshoz tartozik, hogy a Veszprémi Napló 1996. július 10.-i számában, a Növekszik a kútfúrási kedv az ország minden részén című cikkében az Országos Vízügyi Főigazgatóság képviselője a következő nyilatkozatot tette: "Megfelelő kérelem és bizonyítékok alapján a felhasznált vízmennyiség arányos része után nem kell csatornadíjat fizetni."
	E cikk nyomán panaszos levéllel kereste meg az előbb említett országos szervet, hogy érdeklődjön a kedvezmény igénybevételének lehetőségéről.
A Főigazgatóság válaszában közölte, hogy az állami tulajdonú közüzemi vízműből szolgáltatott  ivóvízért, illetőleg csatornahasználatért fizetendő, - miniszteri rendeletben megállapított - díj mértékétől eltérni nem lehet.

	A helyi önkormányzatok tulajdonába átadott víziközművek használatáért fizetendő díj megállapítása az önkormányzat közgyűlése döntési hatáskörébe tartozik és mértékét rendeletben szabályozza. Ennek során mérlegelheti a díjkedvezmény valamilyen formában történő bevezetését is. A Főigazgatóság válaszlevele végezetül közli, hogy tudomásuk szerint egy esetben állapított meg önkormányzati rendelet öntözési-csatornahasználati díjkedvezményt, ezen kívül hasonló gyakorlatról nincs tudomásuk.
	Panaszos beadványához csatolta a Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Minisztérium  panaszoshoz  címzett,  még  1991. február 27-én  kelt levelét.  A  levél  
( száma:152113/1991.,VgF-29/28/91 ) rámutat, hogy a gyakorlat szerint az ingatlanon elhasznált összes vízmennyiség tekintendő szennyvíznek. Most vizsgálják  a miniszter utasítására a jogszabály-módosítás lehetőségét, mely a növénytermesztésre, állattenyésztésre felhasznált vizek miatt bizonyos mértékű korrekciót tesz lehetővé, lényegében panaszos által felvetett szempontok alapulvételével. A  szabályozás megváltoztatására  kerül ( várhatóan ) sor az év első felében. ( 1991 év. eső félév !!! )
	
Az ügy jogszabályi háttere

1995. évi LVII. törvény a vízgazdálkodásról

3. § (1) A vizekkel és a vízilétesítményekkel összefüggő állami feladatok körében az igazgatási tevékenységeket (a továbbiakban: vízügyi igazgatás) – a 2. § (2) bekezdésében megjelölt munkamegosztásra is figyelemmel – a miniszter az állami vízügyi igazgatási szervezet (a továbbiakban: vízügyi igazgatási szervezet) útján végzi.
(2) A vízügyi igazgatási szervezet részei a miniszter által irányított ágazati minisztérium, valamint az e célra létrehozott központi és területi szervek.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 

201. § (1) A szerződéssel kikötött szolgáltatásért – ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik – ellenszolgáltatás jár.

1987. évi XI. törvény a jogalkotásról

Alapvető rendelkezések
1. § (1) A jogalkotó szervek a következő jogszabályokat alkotják:
a) az Országgyűlés törvényt,
b)
c) a Kormány rendeletet,
d) a miniszterelnök és Kormány tagja (a továbbiakban együtt: miniszter) rendeletet,
e) az országos hatáskörű szerv vezetésével megbízott államtitkár (a továbbiakban: államtitkár) rendelkezést,
f) az önkormányzat rendeletet.
(2) E rangsornak megfelelően az alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.

A jogszabályok megalkotása
17. § Jogszabályt akkor kell alkotni, ha a társadalmi-gazdasági viszonyok változása, az állampolgári jogok és kötelességek rendezése, az érdekösszeütközések feloldása azt szükségessé teszi.

1990. évi LXXXVII. törvény az árak megállapításáról

Hatósági ármegállapítás
7. § (1) A mellékletben felsorolt termékekre, szolgáltatásokra (a továbbiakban együtt: termék) az ott feltüntetett miniszter, illetve a helyi önkormányzat (a továbbiakban együtt: hatósági ár megállapítója) legmagasabb árat vagy legalacsonyabb árat (a továbbiakban együtt: hatósági ár) állapít meg.
B) Szolgáltatások
	 05511	 Az állami tulajdonú víziközműből szolgáltatott ivóvíz díja	 közlekedési, hírközlési és vízügyi miniszter 
	 18111–1–2	 Az állami tulajdonú víziközmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és -kezelés díja	 közlekedési, hírközlési és vízügyi miniszter

151/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet a közlekedési, hírközlési és vízügyi miniszter feladat- és hatásköréről

1. § (1) A miniszter ellátja – a mellékletben felsorolt – közlekedési, hírközlési és vízügyi tevékenységekkel kapcsolatos állami feladatokat.
(2) l) ellátja – külön jogszabály szerint – a belföldi személy- és árufuvarozás, a hírközlési szolgáltatás, a közüzemi ivóvíz- és csatornaszolgáltatás hatósági áraival kapcsolatos ármegállapítási feladatokat;

38/1995. (IV. 5.) Korm. rendelet a közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről

17. § (3) Az ingatlanon mért vízhasználat szempontjából a bekötési vízmérőn mért vízmennyiség az irányadó. A bekötési vízmérő és az elkülönített vízhasználatokat mérő mellékmérők fogyasztási különbözete elszámolásának módját a szolgáltatási szerződésben kell szabályozni.
24. § (1) A szennyvízelvezetési helyről a szennyvízelvezető műbe kerülő szennyvíz mennyisége méréssel, mérés hiányában pedig az adott helyen fogyasztott (számlázott) vízmennyiség alapulvételével állapítható meg.

1/1995. (I. 31.) KHVM rendelet az állami tulajdonú közüzemi vízműből szolgáltatott ivóvízért, illetőleg az állami tulajdonú közüzemi csatornamű használatáért fizetendő díjakról

1. § (1) Az állami tulajdonú közüzemi vízműből szolgáltatott ivóvíz (a továbbiakban: ivóvíz) és az állami tulajdonú közüzemi csatornamű (a továbbiakban: csatorna) szolgáltatásért – a 3. §-ában foglaltak kivételével – az 1. számú mellékletben megállapított díjat kell fizetni.

1. számú melléklet az 1/1995. (I. 31.) KHVM rendelethez
Az állami tulajdonú közüzemi víziközművek által felszámítható ivóvíz- és csatornahasználat legmagasabb díjai
	 Szolgáltató megnevezése	 Ivóvízdíj, Ft/m3	 Csatornadíj, Ft/m3
	 Dunántúli Regionális Vízmű Rt. (Siófok)	 118,00	 196,00

4/1995. (II. 13.) Főv. Kgy. rendelet az önkormányzati tulajdonú víziközműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú víziközmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és -kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest Főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás feltételeiről

A vizsgálat megállapításai

	A vizsgálat során a következő megállapításokat tettem.
A vizsgálat megállapította, hogy az 1/1995. (I.30.) KHVM rendelet részben olyan díjfizetésre kötelezi a fogyasztót, mely díjfizetésért szolgáltatás nyújtása nem történik. A szabályozás így nincs összhangban a Ptk. 201. § (1) bekezdésben rögzített azon elvvel, hogy szolgáltatásért jár az ellenszolgáltatás.
	A vizsgálat megállapította, hogy a fogyasztói jogos igényekhez igazodó szabályozásra van példa az országban, nevezetesen a Főváros területén. A 49/1995. (II.13.) Főv.Kgy. rendelet (az önkormányzati tulajdonú víziközműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú víziközmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és -kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest Főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás feltételeiről ) rendelkezik a locsolási kedvezmények mértékéről, az igénybevétel feltételeiről. 
	A kedvezményeket nem tartalmazó  KHVM szabályozás nem felel meg a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 17. §-ában rögzített  elvnek sem, mivel a minisztérium az érdekösszeütközés feloldására nem kezdeményezte a rendelet módosítását. E kezdeményezés annak ellenére sem történt meg, hogy a szabályozásra jogosult minisztérium is felismerte az állampolgárok  jogos igényét, 5 évvel korábban pedig jelezte is panaszosnak, hogy 1991. első félévben nyílik  lehetőség a szabályozásra.
Tényként állapítható meg ugyanis, hogy ha a lakossági fogyasztó ingatlana  03, 03K, 04, 04K, 05, 05K, 06, 06K, 21, 22, 81-es jelű építési övezetben fekszik, az ivóvíz egy része locsolási célt szolgál.

Az érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény a MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

	Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megállapított jogállamisághoz szervesen kapcsolódó jogbiztonság elvének maradéktalan érvényesülése érdekében elengedhetetlen, hogy a kihirdetett jogszabályok mindenben feleljenek meg a jogalkotásról szóló törvény előírásainak. A jogbiztonság az államtól és elsősorban a jogalkotótól azt várja el, hogy a jog egésze, egyes részterületei és egyes szabályai világosak, egyértelműek, hatásukat tekintve kiszámíthatóak  legyenek.
	Esetünkben megállapítható, hogy a magasabb szintű ( Ptk.201. § (1) bekezdés ) jogszabállyal nem áll összhangban a KHVM rendelet, így nem felel meg a jogalkotásról szóló törvény  alapvető rendelkezések alatt jelzett azon követelménynek, hogy alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.
	A kifogásolt miniszteri rendelet, annak szabályozási hiányossága miatt a közmű üzemet működtető szolgáltatót részben olyan jövedelemhez juttatja, melynek ellentételezéseként nincs szolgáltatás. 

Az 1993. évi LIX.  törvény 25. §- alapján a következő ajánlást teszem.

A Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Miniszter  gondoskodjon  az 1/1995. (I.31.) KHVM rendelet módosításáról. Az állami tulajdonú közüzemi csatornamű használatáért fizetendő   díjat oly módon határozza meg, hogy a lakossági fogyasztás esetén az év meghatározott időszakára a díj tükrözze a  locsolási kedvezményt is. 

Budapest, 1996. december 2.
Dr. Polt Péter