OBH 10817/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy a vele szemben a Budapesti Katonai Ügyészségen -alárendelt megsértése vétség miatt- folytatott büntetőeljárás során az eljáró katonai ügyész  sorozatosan nem vette figyelembe a bizonyítás kiegészítésére vonatkozó indítványait, nem törekedett a tényállás alapos és hiánytalan tisztázására.
	Az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a katonai főügyész véleményét is kikértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány. 57. § /5/ bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.  
	16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
	29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;

A vizsgálat megállaítása:
	Vizsgálatom során a rendelkezésre álló iratokból és a katonai főügyész tájékoztatása alapján a következőket állapítottam meg:
	Panaszos az egyik budapesti kerületi rendőrkapitányság vezetőjeként arról értesült, hogy egyik beosztottjával - aki ügyeletes tisztként a kapitányság vezetőjét hivatali időn kívül helyettesíti - szemben bűncselekmény alapos gyanúja merült fel, mert közreműködött  bírósági végrehajtás alá vont vagyontárgy elrejtésében. Az érintett személy  a  beosztásából felfüggesztésre került, távolléte ideje alatt a rendőrkapitány állománygyűlést tartott, amelyen - más témák mellett - beszélt az ügyről is. Az állománygyűlésen a személyével kapcsolatban   elhangzottakról társai olyan formában tájékoztatták  a beosztásából felfüggesztett beosztottat, hogy az a katonai ügyészségen alárendelt megsértése miatt feljelentést tett vezetőjével, panaszossal szemben.
	Az elrendelt büntetőeljárás során a cselekménnyel gyanúsított panaszos és jogi képviselője több bizonyítási indítványt, köztük tanúk meghallgatását, folytatólagos kihallgatását valamint egyes tanúk vonatkozásában pszichológus szakértő kirendelését indítványozták annak megállapítására, hogy a  panaszosra  nézve terhelő vallomást tevő személyeknél a vallomásban milyen szerepet játszhat az "emlékezés és felejtés kérdése". 
	A katonai ügyész több indítványnak helyt adott, viszont elutasította az ismételt kihallgatásra és a szakértő kirendelésére vonatkozó indítványt. Az elutasítás ellen bejelentett panaszokat a katonai főügyészség elutasította. 
	A katonai főügyészség  Bf VI.226/1997. számú, 1997. november 18-án kelt panaszt elutasító határozatának indokolásában leszögezi, hogy panaszos személyi bizonyítékok -tanúvallomások - vonatkozásában terjesztett elő szakértő kirendelésére vonatkozó indítványt, ami a bizonyítékot szolgáltató tanúk szavahihetőségének megitélésére irányult.
A határozat idézte a  büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ /3/ bekezdését, amely szerint a büntetőügyben eljáró hatóság a bizonyítékokat egyenként és összességében szabadon értékeli és ezen alapuló meggyőződése szerint bírálja el. Ez alapján a tanúvallomások mérlegelése nem szakértői, hanem nyomozóhatósági feladat.  (Megjegyzendő, hogy a büntetőeljárásról szóló törvény a szakértői véleményt a bizonyítás eszközei, a szakértői véleményt pedig a bizonyítékok egyikeként tekinti. Ennek megfelelően a szakértői vélemény ugyanúgy mérlegelés tárgyát kell hogy képezze, mint akármelyik más bizonyíték, köztük a tanúvallomás)
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem nyomozóhatóság, ezért a mérlegelési jogkör határain belül maradó, illetve alkotmányos jogot közvetlenül nem sértő mérlegelés alapján hozott ügyészi határozat felülbírálatára nem jogosult, és a mérlegelés törvényes korlátainak sérelmére az ügyben nem merült fel adat.
	 Az ügyészi mérlegelés kontrollja jelen esetben megtörtént, mert  az ügyben vádemelésre került sor. A Fővárosi Bíróság Katonai Tanácsa 1998. február 5-én kelt itéletével panaszost a vád alól bizonyítottság hiányában felmentette. Fellebezése alapján a Legfelsőbb Bíróság 1998. június 25-én kelt Bf. V. 875/1998/2. számú végzésével az elsőfokú itéletet helyben hagyta.
	A bíróságok  az  állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.29.§ /1/  bekezdés f/ pontja  alapján nem tartoznak azon hatóságok közé, melyek tevékenységének vizsgálatára a törvény szerint hatáskörrel rendelkezem.
Fentiekre figyelemmel a jogorvoslathoz való alkotmányos jog sérelmét megállapítani nem lehet, ezért vizsgálatomat lezártam.

Budapest, 1999. június 22.

Dr. Polt Péter