OBH 10374/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András

Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő - hivatásos katona - azt kifogásolta, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem Doktori Tanácsához benyújtott PhD-egyenértékűsítési kérelmét  másfél év elteltével sem intézték el megnyugtatóan. Sérelmezte továbbá, hogy a hivatásos állományú oktatók Zrínyi Miklós Katonai Akadémiára történt kinevezését az intézmény átalakulását követően nem ismerték el jogfolytonosnak, ezért beosztásukból felmentették, majd a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetemen az új beosztásokra kiírt pályázatok elbírálásáig korábbi beosztásuk ellátásával megbízták őket.
	Mivel a beadványok összefüggésben állnak az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a 70/B. §-ban biztosított munkához való joggal, a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam. Eljárásom során a Honvédelmi Minisztérium közigazgatási államtitkára és az Egyetem rektorának állásfoglalását is kértem.

A megállapított tényállás
I.
	A beadványt tevő korábban szerzett egyetemi doktori fokozata PhD-fokozattal egyenértékűségének megállapítása iránti kérelmét 1996. január 19-én nyújtotta be a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem Doktori Tanácsához. Korábbi értekezését két olyan bírálónak adták ki, akikkel nem volt jó kapcsolatban, és ez - álláspontja szerint - a bírálaton meg is mutatkozott, ugyanis annak alapján - bár a bírálatról hivatalos értesítést nem kapott - a Doktori Tanács elutasította a kérelmét. A döntés ellen a bírálók elfogultságára hivatkozva 1996. december 27-én fellebbezést jelentett be. Az Egyetem rektora a Doktori Tanács határozatát 1997. május 14-én megsemmisítette, és az ügyet újabb elbírálásra visszaadta. A Doktori Tanács 1997. június 23-án újratárgyalta az ügyet, majd úgy döntött, hogy az összeférhetetlenség jogosságával kapcsolatban - a Doktori Tanácsnak a Minisztériummal is jogviszonyban álló tagja útján - a HM Jogi és Igazgatási Főosztály állásfoglalását kéri. Mivel a kérelemre nem kapott választ, azt 1997. november 25-én megismételte, és erről a Doktori Tanács elnöke november 27-én a beadványt tevőt is tájékoztatta. A beadványt tevő azt kifogásolta, hogy Hivatalomhoz intézett beadványa benyújtásáig - 1997. december 8-áig - nem kapott érdemi választ kérelmére.
	Megkeresésemre a Honvédelmi Minisztérium közigazgatási államtitkára arról tájékoztatott, hogy a PhD-egyenértékűség megállapítására irányuló kérelem elutasítása ellen nincs helye jogorvoslatnak, az esetleges törvénysértések azonban jogorvoslatnak nem minősülő eszközzel, a rektor vagy a honvédelmi miniszter határozat-megsemmisítési joga által mégis orvoslást nyerhetnek. A felsőoktatásról szóló törvény a doktori eljárással összefüggésben szabályozza az összeférhetetlenséget, így annak megállapítása esetén a fenti eszközök alkalmazhatók. A Minisztérium szerint a panaszostól származó adatok elégtelenek lennének az elfogultság megállapításához, azonban a Minisztérium ebben nem is kíván állást foglalni, az ilyen jellegű ügyekben ugyanis - figyelemmel az Alkotmány 70/G. §-ára, mely szerint a tudományos élet szabadságára tekintettel tudományos igazságok kérdésében dönteni, kutatások tudományos értékét megállapítani kizárólag a tudomány művelői jogosultak -  tudatosan tartózkodó magatartást tanúsít.
	A Minisztériumnak az Egyetemmel szembeni késedelmére vonatkozó Ismételt megkeresésemre azt a tájékoztatást kaptam, hogy a Doktori Tanácstól származó első levelet a rendelkezésükre álló határidőn belül megválaszolták, ám azt nem a Doktori Tanácshoz, hanem az előterjesztőhöz, a Doktori Tanács Minisztériummal is jogviszonyban álló tagjához címezték. A Doktori Tanács második levelére pedig három napon belül megküldték a korábbi választ. Eszerint a Minisztérium Jogi és Igazgatási Főosztálya az Egyetem kizárólagos hatáskörébe tartozó kérdésben ügydöntő jellegű állásfoglalásra nem jogosult. Megállapították azonban, hogy a Feot. kizárja a doktori eljárásból a kérelmezővel összeférhetetlen helyzetben lévőket, ám az összeférhetetlenség megállapításához szükséges ténykérdésekre a rektor határozata ki kellett volna térnie. Az Egyetem tájékoztatása szerint a Doktori Tanács a beadványt tevő összeférhetetlenségi kérelmét - és ezzel összhangban kérelmét ismételten - elutasította. Az összeférhetetlenségi kifogás elutasításának indoka az volt, hogy ilyen kizárási szabályt az Egyetem Szabályzata nem tartalmazott.
II.
	A beadványt tevőt a Magyar Népköztársaság honvédelmi minisztere 1998. július 1-jei hatállyal kinevezte egyetemi docenssé a Zrínyi Miklós Katonai Akadémiára. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hszt.) hatálybalépését követően, illetve az Akadémia egyetemmé átalakulása során a beadványt tevőt és az Egyetemen oktató többi hivatásos katonát beosztásukból felmentették, majd az egyetemen korábbi oktatói feladatuk ellátásával megbízták őket a korábbi beosztásaikra időközben kiírt pályázatok elbírálásáig terjedő hatállyal. A beadványt tevő azt sérelmezte, hogy a felmentések megszüntették az érintettek jogviszonyának folytonosságát, bár az Egyetem az Akadémia jogutóda, továbbá a felmentések megkülönböztetőek voltak: csak a hivatásos állományúakat érintették, míg a közalkalmazott jogállású oktatók jogviszonyát az intézkedés nem érintette. Azt is sérelmezte, hogy a felmentések az egyetemi docenseket is érintették annak ellenére, hogy a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Feot.) értelmében (123. § (3) bekezdés) a főiskolai tanárokra nem kell alkalmazni a törvényben megkövetelt magasabb képesítési előírásokat, és korábban a főiskolai tanári és egyetemi docensi követelmények azonosak voltak.
	Megkeresésemre a Honvédelmi Minisztérium közigazgatási államtitkára úgy foglalt állást, hogy a Hszt. értelmében (47. § (1) bekezdés) főszabályként lehetővé teszi a más azonos beosztásba az érintett beleegyezése nélküli kinevezést - a hivatásos állományúaknak ugyanis a szolgálati jogviszonyhoz és nem a meghatározott beosztáshoz van joguk. A hivatásos állományú oktatókat tehát e beosztásukból felmentették (50. §); a megbízás pedig a más beosztásba helyezéssel egyenértékűnek tekinthető azzal, hogy abban az esetben, ha egyes oktatók továbbfoglalkoztatása így sem lehetséges, az érintett - a katonai és rendvédelmi felsőoktatási intézmények vezetőinek, oktatóinak és hallgatóinak jogállásáról szóló 1996. évi XLV. törvénynek (a továbbiakban: Hft.) megfelelően - visszakerül a honvédség állományába (7. §). Ez a továbbfoglalkoztatási kedvezmény kiegyensúlyozza azt a hátrányt, ami a közalkalmazottakkal szemben a hivatásos jogviszonyúakat az intézkedéssel érte. Az intézkedés ennek megfelelően törvényes, és a Feot. által is megkövetelt minőségi követelmények elérésére tekintettel célszerű is volt.
	Az Egyetem rektorának megkeresésemre kialakított állásfoglalása szerint a honvédelmi miniszter - a Hszt. és s Hft. hatálybalépésével egyidejűleg - 1996. szeptember 1-jei hatállyal hagyta jóvá az Egyetem munkaköri jegyzékét, és ezzel egyidejűleg megszűnt a korábbi állománytábla szerinti összes beosztás. Ez megfelelt a Hszt. előírásainak is: az érintetteket korábbi beosztásukból felmentették, rendelkezési állományba helyezték és vezényelték az Egyetemre (Hszt. 42. § (2) bekezdés b) pont, 140/1996. Korm. rendelet - a továbbiakban: Rendelet - 4. §). Mivel a Hft. szerint az egyetemi oktatói és vezetői munkaköröket pályázat útján kell betölteni (4. § (1) bekezdés) a rektor a pályázatok elbírálásáig terjedő időre az érintetteket megbízta oktatói feladatuk ellátásával (a rektor felhívta a figyelmet, hogy a Hft. 5.. § (4) bekezdése a megbízás fogalmat a határozott ideig tartó oktatói beosztásra alkalmazza, míg a Rendelet 7. §-a általában az oktatói feladatok ellátásának tartamára). A hivatásos katonák és a közalkalmazottak közti különbségtételt a jogviszonyok közti eltérésekkel magyarázta, arról is tájékoztatott továbbá, hogy megkeresésem idejére a megbízott egyetemi tanári és docensi munkakört ellátók közül egyetlen személy - a rendelkezésemre álló adatok szerint a beadványt tevő - docensi pályázata nem volt sikeres, ő azonban adjunktusi munkakörre is pályázott, arra első helyen javasolják.
A vizsgálat megállapításai
I.
	Korábbi vizsgálataim során - legutóbb az OBH 10640/1997. számú ügyben - már megállapítottam, hogy az Alkotmány a 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonság, illetve az 57. § (1) bekezdésben biztosított, és nem csak a bíróságokkal szemben irányadó tisztességes eljáráshoz való jog útján védi az Egyetem saját döntése által biztosított jogokat is. A tisztességes eljáráshoz való jog ezért irányadó a korábban szerzett doktori fokozat PhD-egyenértékűsítésével kapcsolatos eljárásra is azzal, hogy a kérelmezőt természetesen nem illeti meg az egyenértékűséget megállapító döntéshez való jog.
	A Feot. - Minisztérium által is hivatkozott - 91. § (4) bekezdése értelmében a doktori eljárásban nem vehet részt az a személy, aki a pályázóval függelmi, hozzátartozói viszonyban van, vagy akitől az ügy tárgyilagos elbírálása egyéb okból nem várható el. A kérelmezővel összeférhetetlen személy részvételének kizárása a döntéshozatalból a tisztességes eljárást alapjaiban érintő követelmény. Vonatkozik ez annak kizárására is, akitől "egyéb okból" nem várható el az ügy tárgyilagos elbírálása (relatív kizárási ok). Az OBH 944/1995. számú ügyben már megállapítottam, hogy mind az eljárástól várt igazság (valós tényállás) kiderítése, mind az eljárást folytató szerv tekintélyének megóvása szükségessé teszi annak biztosítását, hogy az adott ügyben eljáró személy elfogulatlan legyen. A relatív kizárási okra alapozott indítvány azonban csak akkor eredményezheti az érintett személy kizárását, ha olyan konkrét körülmények állapíthatóak meg, amelyek a bejelentés állításait legalább valószínűvé teszik. A kizárási indítvány állításai – és ebből adódóan a tárgyilagos megítélés hiánya – valószínűségének az összes felmerült körülményt figyelembe vevő mérlegelése széles döntési szabadságot biztosít, de nem ment fel sem a törvényi alapelvek, sem pedig az Alkotmány követelmények figyelembevétele alól. Mivel a szóban forgó esetben a kérelmére jogot megállapító Doktori Tanács hatóságnak minősül, eljárására is irányadóak a leírtak.
	Ezzel kapcsolatban nem hagyható figyelmen kívül az a körülmény, hogy az egyenértékűséggel kapcsolatos eljárást, és a szükséges döntéseket - így az összeférhetetlenségi kifogás elbírálását is - a Feot. a Doktori Tanácsra bízza. A jogbiztonság alkotmányos követelményének egyik tartalmi eleme az, hogy az eljárással érintett személy bízhat abban, hogy az ügyében eljárók hatáskörüket gyakorolják, vagyis kérelmére döntést fognak hozni. A kizárólagos hatásköre miatt a kifogást a Doktori Tanácsnak kellett volna elbírálnia, és a Honvédelmi Minisztérium Jogi és Igazgatási Főosztályára ez a hatáskör nem volt átruházható még állásfoglalás-kérés formájában sem. A szóban forgó esetben az állásfoglalás jogosulatlan kérésnek következménye volt az eljárás elhúzódása, amihez nyilvánvalóan az is hozzájárult, hogy a Doktori Tanács nem közvetlenül fordult a Minisztériumhoz. 
	A törvény előírásai minden esetben irányadók a törvény alkalmazójára. A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 1. § (2) bekezdése értelmében az alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. A rendelkezés nyilvánvalóan irányadó a törvény és az Egyetem szabályzatára is. Így a Doktori Tanácsot a Feot. 91. §-ának kizárási szabálya akkor is kötötte, ha a Doktori Szabályzat az alkalmazandó részletszabályokat nem tartalmazta.. 
	Megállapítottam ezért, hogy a Doktori Tanács törvényben megállapított hatáskörét indokolatlan késedelemmel  gyakorolta, az eljárás emiatt bekövetkezett elhúzódása, továbbá az összeférhetetlenségi kifogásának a Doktori Szabályzat irányadó rendelkezésének hiányára alapozott elutasítása visszásságot okoz a jogbiztonság alkotmányos követelményével, illetve a beadványt tevőnek a tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 
	Figyelemmel azonban arra, hogy a rendelkezésemre álló adatok szerint a beadványt tevő az összeférhetetlenségi okot csak általánosságban jelölte meg, a Doktori Tanács kifejtett mérlegelése esetén sem lettek volna olyan tények, amelyek vonatkozásában a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátainak megsértése vizsgálható lett volna. Megállapítottam ezért, hogy a kifogás, illetve az egyenértékűsítési kérelem elutasítása miatt a beadványt tevő alkotmányos jogával kapcsolatos sérelem nem állapítható meg.

II.
A Hszt. értelmében:
42. § (1) A hivatásos állomány tagja annak a fegyveres szervnek az állományába tartozik, amelybe őt a kinevezési okmányban felvették, és szolgálatát is – a (2) bekezdésben meghatározott kivételekkel – ott teljesíti.
(2) Hivatásos szolgálat a fegyveres szerven kívül a következő szerveknél teljesíthető:
b) a felsőoktatási intézményeknél,
227. § (3) A 42. § (2) bekezdésének a)–b) (...) pontjában meghatározott szervezetekhez vezényelt hivatásos katonára a 43–44. §-ok rendelkezéseit a következő eltérésekkel kell alkalmazni: (...)
c) vele szemben a munkáltatói jogkört a vezénylés helye szerinti szervezet hatáskörének megfelelő vezetője gyakorolja;
A Hft. szerint pedig:
2. § E törvény alkalmazásában
a) fegyveres szerv: a Magyar Honvédség (a továbbiakban: honvédség), a határőrség, a rendőrség, a büntetés-végrehajtási szervezet, a vám- és pénzügyőrség, a polgári védelem, az állami és önkormányzati tűzoltóság, valamint a nemzetbiztonsági szolgálatok,
A Rendelet ezzel kapcsolatos szabályai:
2. § (2) Tábornok, főtiszt, tiszt vezénylésére a Hszt. 2. számú melléklete szerint a miniszter, zászlós és tiszthelyettes vezénylésére (...) az országos parancsnok [Hszt. 2. § e) pont] jogosult... 
4. § (1) A Hszt. hatálybalépésekor a más szervnél hivatásos szolgálati beosztást betöltő, vagy szolgálati feladatot ellátó személyeket rendelkezési állományba kell helyezni, és ezzel egyidejűleg a más szervhez vezényelni. Eszerint kell eljárni a Hszt. hatálybalépése utáni vezénylés esetén is.
(2) A vezényelt beosztásba történő kinevezésére a vezénylés helye szerinti hatáskörrel rendelkező vezető intézkedik.
7. § (1) A katonai és rendvédelmi felsőoktatási intézménybe vezetőként, oktatóként, kettős jogállású és doktori képzésen résztvevő hallgatóként történő vezénylésre sikeres pályázat (felvétel) alapján kerül sor.
(2) Elnyert pályázat alapján a vezénylés a katonai és rendvédelmi felsőoktatási intézménybe
a) vezetői beosztás és oktatói munkakör betöltésére a megbízás,
b) kettős jogállású és doktori képzésen résztvevő hallgató (hivatásos állomány tagjaként tanulmányokat folytató) esetén az oktatás
időtartamára szól.
A törvény hatálybalépésével tehát - összhangban a Minisztérium és a rektor álláspontjával - megváltozott az Akadémia, illetve jogutódjaként az Egyetem oktatói fölötti munkáltató személye: a felsőoktatási intézmények ettől kezdve nem fegyveres szervek - ennek megfelelően nem rendelkeznek a fegyveres szervek parancsnokainak vezetése alatt álló beosztásokkal. Az oktatók tehát a fegyveres szervek parancsnokaitól nem nyerhetik el többé beosztásukat, hanem rendelkezési állományba helyezésük után a miniszter, illetve az országos parancsnok a fegyveres szervhez vezényli őket, és ettől kezdve kinevezésük, illetve az egyéb munkáltatói jogok gyakorlása a felsőoktatási intézmény vezetőjére tartozik. A részletes szabályozást tartalmazó Rendelet 4. §-a kitér arra, hogy a rendelkezési állományba helyezés és a vezénylés irányadó azokra is, akik a Hszt. hatálybalépésekor már a felsőoktatási intézményben szolgálatot teljesítenek. Nyilvánvaló tehát, hogy a Rendelet 7. §-ának a vezénylést elnyert pályázathoz kötő rendelkezése nem vonatkozhat erre az oktatói körre: ellenkező esetben ugyanis 1996. szeptember 1-jén elnyert pályázat hiányában nem lettek volna az Akadémiára vezényelhetők.
	Az érintett oktatók beosztása tehát fegyveres szervhez tartozó beosztásként megszűnt ugyan, és ezekből a beosztásokból fel kellett menteni őket, de a Hszt. a Hft. és a Rendelet szabályaiból nem következik az, hogy a vezénylés megtörténtével, pályázat nélkül ne tarthatták volna meg oktatói munkakörüket. Ellenkezőleg, a Rendelet 4. § (2) bekezdése értelmében az új beosztásba helyezés - vagyis a munkakör betöltésével kapcsolatos döntés - a vezénylés helye szerinti vezető feladata. Arra a kérdésre tehát, hogy a pályázat kiírása jogszabályból következő megkerülhetetlen előírás volt-e, a hivatásos állományúakra vonatkozó szabályok önmagukban nem elegendők, szükség van ehhez a felsőoktatási intézményrendszer jogi szabályozásának vizsgálatára is.
	A Feot. meghatározza, hogy ki nevezhető ki vezető egyetemi oktatóvá. Az egyetemi és főiskolai tanárok, illetve egyetemi docensek esetében egyaránt kötelező feltétel a doktori fokozat megléte.
3. § (1) Egyetem abban az esetben létesíthető, illetve működhet, ha (...)
d) egyetemi tanárai doktori fokozattal és habilitációval rendelkeznek;
e) egyetemi docensei doktori fokozattal rendelkeznek.
4. § (1) Főiskola abban az esetben létesíthető, illetve működhet, ha(...)
c) főiskolai tanárai doktori fokozattal rendelkeznek.
17. § (4) Egyetemi tanárrá az nevezhető ki, aki (...) doktori fokozattal és habilitációval rendelkezik...
18. § (2) Főiskolai tanárrá az nevezhető ki, aki (...) doktori fokozattal rendelkezik...
19. § (1) Egyetemi docenssé az nevezhető ki, aki (...) doktori fokozattal rendelkezik...
A vezető oktatói munkakörök betöltését a törvény pályázathoz köti:
16. § (1) Az állami felsőoktatási intézményekben az egyetemi tanári és egyetemi docensi, valamint a főiskolai tanári és főiskolai docensi munkaköröket – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – nyilvános pályázat útján kell betölteni.
A továbbiakban azt kellett megvizsgálnom, hogy a munkakörök betöltésének pályázathoz kötése bírt-e visszamenőleges hatállyal, azaz a törvény hatálybaléptét követően kötelező volt-e a pályázat kiírása a betöltött munkakörök esetén. A törvény 125. §-a értelmében:
Ez a törvény – a törvény különböző jogszabályhelyein foglalt kivételekkel – 1993. szeptember 1-jén lép hatályba.
Az átmeneti rendelkezések között pedig a törvény eredeti szövege (hatályba lépés napja: 1993. szeptember 1.) az alábbiak olvashatók:
123. § (1) A 3. § (1) bekezdés d) pontja e tekintetében e törvény hatálybalépését megelőzően kinevezett egyetemi tanárokat habilitáltnak kell tekinteni.
(2) A 14. § (2) bekezdésében foglaltak nem érintik a törvény hatálybalépése előtt határozatlan időre kinevezett tanársegédek és adjunktusok közalkalmazotti jogviszonyát.
A Feot. 1996. évi módosítását követően - 1996. szeptember 1-jei hatállyal - a fenti rendelkezések az alábbiak szerint módosultak:
123. § (1) A 3. § (1) bekezdés d) pontja tekintetében e törvény hatálybalépését megelőzően kinevezett egyetemi tanárokat habilitáltnak kell tekinteni, és habilitáló egyetemnek azt az egyetemet kell tekinteni, amelyre őket kinevezték.
(2) A 14. § (2) bekezdésében foglaltak nem érintik a nem teljes munkaidőben foglalkoztatott, továbbá a törvény hatálybalépése előtt határozatlan időre kinevezett tanársegédek és adjunktusok közalkalmazotti jogviszonyát, de az intézményeknek kezdeményezniük kell annak határozott idejű közalkalmazotti jogviszonyra történő – megegyezéssel való – átváltoztatását.
(3) E törvény hatálybalépése előtt kinevezett főiskolai tanárokra a 4. § (1) bekezdése c) pontjának rendelkezéseit nem kell alkalmazni.
(4) A doktori, vagy azzal egyenértékű fokozatot szerzettek határozott időre egyetemi adjunktusként, legalább ötéves oktatói-kutatói gyakorlat alapján pedig határozatlan időre egyetemi docensként alkalmazhatók. 
A 123. § (1) bekezdés eredeti szöveget tehát kizárólag az egyetemi tanárok vonatkozásában írta elő, hogy a felsőoktatási törvényben megjelenő új jogintézmény, a habilitáció esetükben visszamenőlegesen megszerzettnek tekintendő, vagyis mentesítette őket a habilitációs eljárás alól. A főiskolai tanárok és egyetemi docensek számára tehát a törvény nem biztosította az oktatói munkakör folytonosságát a törvényben előírt feltételek hiányában, bár kétségkívül arra vonatkozóan sem tartalmazott szabályozást, hogy a felsőoktatási intézménynek hogyan kell eljárnia a törvényi előírásokat nem teljesítő oktatókkal szemben. Nem zárható ki tehát, hogy az Alkotmány 70/B. §-ában biztosított munkához való joggal összefüggésben alkalmazott megkülönböztetés, illetve a törvény bizonytalan szabályozása az Alkotmány 70/A. §-ában tilalmazott diszkriminációnak minősül, illetve sérti a 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményét. 
	A törvény rendelkezései ráadásul hiányosnak bizonyultak, ezért az 1996. évi LXI. törvénynek a Feot. 123. §-át érintő módosítása a törvényben 1993. szeptember 1-jei hatállyal alkalmazandóként meghatározott képesítési követelmények alól 1996. szeptember 1. napjával további mentességet biztosított. A már idézett  módosítás következtében a főiskolai tanároknak nem kellett eleget tenniük a doktori fokozatra vonatkozó előírásnak. A módosítás arra utal, hogy 1993. és 1996. között a törvény előírásai ellenére továbbfoglalkoztattak főiskolai tanárokat. Az új szabályozás tehát már csak az egyetemi docensek vonatkozásában tartotta fenn a jogfolytonosságot kizáró rendelkezést, anélkül tette ezt azonban, hogy követelmének eleget nem tevők sorsáról rendelkezett volna. A módosítás ezért nem oldotta fel a diszkrimináció tilalmával, illetve a jogbiztonsággal kapcsolatos aggályokat.
	Az országgyűlési biztos azonban csak akkor kérheti az Alkotmánybíróságtól  jogszabályi rendelkezés alkotmányellenessé nyilvánítását, ha a szóban forgó rendelkezés alkalmazása következtében a beadványt tevőt vagy a vizsgálatával érintett más személyt alkotmányos jogával kapcsolatos visszásságként értékelhető sérelem ért vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Akkor kérhetném tehát a Feot 123. §-a alkotmányellenessé nyilvánítását, ha a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem rektora a beadványt tevőt, illetve más doktori fokozattal nem rendelkező, korábban kinevezett docens továbbfoglalkoztatását a képesítés hiányára tekintettel nem tett volna lehetővé. A rektor döntése azonban nem ezzel az indokkal született, vagyis a beadványt tevőt ért hátrányos munkáltatói döntés nem a Feot. hivatkozott rendelkezésein alapult. Ezek miatt tehát nem fordulhatok az Alkotmánybírósághoz.
	A Feot. vizsgált rendelkezései alapján megállapítható az is, hogy a Hszt-hez és a Hft-hez hasonlóan ez a törvény sem írta elő az Egyetemre korábban kinevezett hivatásos állományú oktatók felmentését, illetve az addig betöltött munkakörök pályázat útján történő megújítását. A Feot ezt 1996. szeptember 1-jei hatállyal már csak ezért sem írhatta elő, mert az eredeti szöveg hatályba lépésekor a Magyar Köztársaság felsőoktatási intézményeit felsoroló 1. mellékletében a Zrínyi Miklós Katonai Akadémia is szerepelt. Az Akadémia Nemzetvédelmi Egyetemmé alakulása ezért a Feot. előírásai szempontjából nem tekinthető új intézmény alapításának, az előírt képesítési követelmények tehát már 1993. szeptember 1. napjától irányadóak - teljesítendők - voltak. Másrészt a Feot. ilyen előírását nyilvánvalóan alkalmazni kellett volna a nem hivatásos állományú oktatókra is. 
	A teljes hivatásos állományú oktatói kar felmentéséhez azonban nem volt szükség kifejezett törvényi előírásra. A Feot. ugyanis az oktatók kiválasztásával kapcsolatos döntést a felsőoktatási intézmény hatáskörébe utalja:
64. § (2) Az oktatás, a tudományos képzés, a művészeti tevékenység, a kutatás és a tanulás szabadságának biztosítása érdekében a felsőoktatási intézmények önkormányzati joga, különösen (...)
b) az oktatók, a tudományos kutatók és a vezetők kiválasztása;
A rendelkezéssel kapcsolatban már korábban megállapítottam, hogy az oktatók kiválasztásának joga nyilvánvalóan magában foglalja az oktatóktól való megválás jogát is azzal, hogy a kinevezés és a jogviszony megszüntetése során az irányadó egyéb jogszabályokra - állami felsőoktatási intézményben általában közalkalmazottak jogállásáról szóló törvény, esetünkben a Hszt., illetve Hft. szabályaira - is figyelemmel kell lenni (OBH 596/1995.). Megállapítottam ezért, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem rektorának a Feot. alapján, figyelemmel továbbá a Hszt., illetve Hft. előírásaira is, jogában állt úgy dönteni, hogy megújítja az oktatói kinevezéseket. Döntésében a Feot-ban az oktatói munkakörök új betöltéséhez előírt pályáztatásra hivatkozott, ezért döntése a törvénynek megfelelő és az alkotmányos jogok védelme szempontjából sem kifogásolható indokot tartalmazott, a pályázat lebonyolításával összefüggésben pedig a rendelkezésemre álló adatok kifogásolható körülményeket nem tártak fel. 
	Mindössze a diszkrimináció tilalmával összefüggésben merülhetett fel aggály a döntéssel kapcsolatban, az ugyanis nem vonatkozott az egyetem közalkalmazotti jogviszonyban álló oktatóira. Az Alkotmánybíróság a 9/1990. (IV. 25.) AB határozatában megállapította a megkülönböztetés - az országgyűlési biztosok által is irányadónak tekintett (OBH 4945/1996., OBH 8086/1996.) - alkotmányos határait:
"... az azonos személyi méltóság jogából esetenként következhet olyan jog is, hogy a javakat és esélyeket mindenki számára (mennyiségileg is) egyenlően osszák el. De ha valamely – az Alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni.
A pozitív diszkrimináció korlátjának a tágabb értelemben leírt, tehát az egyenlő méltóságra vonatkozó megkülönböztetés tilalma, illetve az Alkotmányban pozitívan megfogalmazott alapjogok tekintendők. Bár a társadalmi egyenlőség mint cél, mint társadalmi érdek, megelőzhet egyéni érdekeket, de nem kerülhet az egyén alkotmányos jogai elé."
Az állampolgári jogok honvédségen belüli érvényesüléséről folytatott átfogó vizsgálat - OBH 7459/1996. - során összhangban az Alkotmánybíróság 35/1994.(VI.24.) AB határozatával arra a következtetésre jutottam, hogy 
"Amennyiben alapvető jognak nem minősülő jogra vonatkozó, személyek közötti hátrányos megkülönböztetésről vagy más korlátozásról van szó, annak alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a sérelem összefüggésben áll valamely alapjoggal, végső soron az emberi méltóság általános személyiségi jogával és a megkülönböztetésnek, illetve korlátozásnak nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis önkényes."
A munkához való joggal összefüggésben az Alkotmánybíróság még a foglalkozás szabad megválasztásához való alapvető jog esetében is elfogadhatónak minősítette a szakmai és célszerűségi alapú korlátozást (39/1997. (VII. 1.) AB határozat), a munkakör megtartása azonban nem alapvető jog, ezzel kapcsolatban az érintetteknek csak a törvényes eljáráshoz van joguk. A munkavégzésre irányuló tevékenység eltérő szabályozásával kapcsolatban pedig - munkaviszony, közalkalmazotti jogviszony, szolgálati jogviszony stb.- pusztán a különbözőség miatt alkotmányos aggály nem vethető fel.
	A Honvédelmi Minisztérium és az Egyetem rektora a hivatásos állományúak és a közalkalmazottak közti megkülönböztetést a rájuk vonatkozó eltérő szabályozással indokolta. A közalkalmazott, illetve a hivatásos állományú oktatók más-más követelésekkel léphetnek fel oktatói munkakörük elvesztése esetén - a közalkalmazottak továbbfoglalkoztatását csak az Egyetemen kell megkísérelni (a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény), míg a hivatásos állományúak továbbfoglalkoztatására rendelkezésre áll a Magyar Honvédség teljes szervezetrendszere (Hjt. 7. §) -, továbbá a közalkalmazottak és a hivatásos szolgálatot ellátók illetménye között is jelentős különbség van az utóbbiak javára. A közalkalmazottak pályázat alóli mentesítése tehát úgy értékelhető, hogy ezáltal kiegyenlítődött a hivatásosokkal szemben hátrányos jogállásuk, vagyis a megkülönböztetés ésszerű indok alapján, a nagyobb társadalmi egyenlőség alkotmányos céljával összhangban történt.
 	A leírtak alapján megállapítottam, hogy a korábban hivatásos állományúak által betöltött  oktatói munkakörök pályázat útján való megújítása miatt a beadványt tevő vagy mások alkotmányos jogával összefüggésben visszásság nem állapítható meg.

Ajánlás
	A beadványt tevő PhD-egyenértékűsítési kérelmének késedelmes és elégtelen indokolással való elutasításával okozott visszásság orvoslására az országgyűlési biztos nem rendelkezik eszközökkel. A hasonló visszásságok kiküszöbölése érdekében azonban - élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében biztosított jogommal - ajánlom, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem rektora gondoskodjon arról, hogy az Egyetem Tanácsa a Doktori Szabályzatot egészítse ki az összeférhetetlenségi kifogások elintézésére vonatkozó szabályokkal.
	Kérem a Rektort, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében biztosított harminc napos határidőn belül értesíteni szíveskedjék.

Budapest, 1998. október

Dr. Polt Péter