OBH 10223/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása
	A panaszosok azért fordultak panasszal az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert a Miskolc Városgazda Kft. - a korábbi gyakorlattól eltérően - nem fizette ki számukra az önerőből épített gázvezetékre utólag rácsatlakozók befizetéseit. Az országgyűlési biztos általános helyettese miután az iratokból megállapította, hogy a Kft. csak közreműködő volt az ügyben, és Miskolc Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatalának rendelkezése szerint járt el, vizsgálatot indított. A panaszban foglaltak szerint ugyanis felmerült a tulajdonhoz való alkotmányos jog sérelmének lehetősége.
	A vizsgálat során az országgyűlési biztos általános helyettese tájékoztatást kért Miskolc jegyzőjétől és a gazdasági minisztertől.

A megállapított tényállás
	A panaszosok a Miskolc Zagyva utcai Gázelosztóvezeték Építő Lakóközösség képviselői voltak. A lakóközösség 1990-ben a Zagyva utcában önerős gázvezeték építést végzett. A beruházás költségét az utcában található 14 ingatlanból 6-nak a tulajdonosa fizette meg. (Az általuk befizetett teljes nettó összeg 380000 Ft volt, amit az egy állami telekre jutó 22600 Ft beruházási költség csökkentett.) A beruházást finanszírozó ingatlantulajdonosok 1990-ben a lakóközösség megalapítására kötött szerződésükben rögzítették azt a feltételt, hogy a későbbiek során a gázvezetékre csatlakozók az építőközösség tagjainak fizetik meg az ingatlanokra jutó építési költséget. 1997-ig ennek megfelelően a három utólagos rácsatlakozó az építőközösségnek fizetett. Ennek alapja az volt, hogy a Polgármesteri Hivatal Építési és Beruházási Osztálya által 1992-ben az önerős közműépítéseket lebonyolító Városgondnokság részére kiadott állásfoglalása az utólagos rácsatlakozásról még úgy rendelkezett, hogy a 10/1992. (V.11.) sz. Önk. rendelet hatályba lépését megelőzően szervezett közműberuházás esetén a rácsatlakozási díjat a volt építőközösség részére kell az új belépőnek megtérítenie. Ezt az állásfoglalást vonta vissza a Polgármesteri Hivatal Városüzemeltetési és Beruházási Osztálya 1997. április 11-i, a Miskolci Városgazdálkodási Kft.-nek írt levelében. E szerint a jövőben az utólagos rácsatlakozási díj minden esetben az önkormányzatot illeti. A változtatás indoka az volt, hogy az 1992. előtt érvényes helyi szabályzat szerint az utólagos fizetési kötelezettségre a hatályos szabályokat kell alkalmazni, a gázenergiáról szóló 1969. évi VII. törvény és a végrehajtásáról rendelkező 1/1977. (IV.6.) NIM rendelet (R.) 25. § (5) és (6) bekezdése értelmében a térítést a Tanácsi Fejlesztési Alap javára kell befizetni. (A tanácsi rendszer megszűnése folytán ez a befizetés az önkormányzatot illette.) A korábbi visszatérítési rendszer megváltoztatását az is indokolta, hogy az 1990-es évek közepétől az eredeti építőközösségi tagok tulajdonában - elidegenítés, elhalálozás stb. miatt - változás következett be, és ezen folyamat követhetetlensége miatt nyitott kérdés maradt, hogy az utólagos rácsatlakozási díj kiket illet meg. Ehhez járult még, hogy az építőközösség mint jogi személy csak az építés ideje alatt létezik, a közmű üzembehelyezésével megszűnik. Az önkormányzat egyébként az utólagos rácsatlakozásokból befolyó összegeket az önerős közműépítések kiviteli tervei teljes költségének viselésére, az építéshez nyújtott, közműfajtánkénti 20-90 % közötti mértékű önkormányzati hozzájárulás biztosítására fordítja.

Az érintett alkotmányos jogok
•	A jogbiztonság követelménye (Alk. 2. § (1) bek.)
•	A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)

Az alkalmazott jogszabályok
•	A gázenergiáról szóló 1969. évi VII. törvény 11. § és a végrehajtásáról rendelkező 1/1977. (IV.6.) NIM rendelet 25. §.

A vizsgálat megállapításai
	A panasszal érintett ügy az országgyűlési biztos hatásköre tekintetében határesetnek tekinthető, hatósági és polgári jogi elemeket egyaránt tartalmaz. Tulajdonképpen önként vállalt közműfejlesztési hozzájárulásról van szó, amelynek összegét, fizetési feltételeit a jegyző állapíthatta meg. Ilyen egyoldalú rendelkezés volt az is, amikor a korábbi polgármesteri hivatali állásfoglalást a panaszosok hátrányára változtatta meg a hivatal. A jogviszony e vegyes jellege miatt vizsgáltam meg az ügyet. (A 32/1995. (VIII.8.) IKM rendelet szerint, hatályba lépése után az érdekelteknek a visszatérítés módjáról már szerződést kell kötniük.)
	Az iratokból megállapítható, hogy a panaszosok az utólagos rácsatlakozásról az önkormányzattal nem állapodtak meg, hanem csak az építőközösség tagjai között kötött szerződés tartalmazza azt, éspedig éppen az R.-re hivatkozva, amely  viszont arról az esetről, ha a beruházás teljes költségét az utca ingatlantulajdonosai fedezik, nem rendelkezik. E tévedésről a Polgármesteri Hivatal annakidején nem tájékoztatta a panaszosokat, hanem mintegy értelemszerűen elfogadta az építőközösségi szerződésben foglalt feltételt, és a későbbi években így is járt el.
	A gazdasági miniszter álláspontja szerint az R. "25. §-ának (5) bekezdése úgy rendelkezett, hogy a gázelosztó hálózat kiépítése után bekapcsolásra kerülő fogyasztónak az esetleg időközben felmerült többletköltséggel kiegészített hozzájárulás összegével azonos összegű térítést kell befizetnie a tanácsi fejlesztési alap javára.
A jogi szabályozás arról nem rendelkezett, hogy a tanácsi fejlesztési alap javára befizetett térítést el kell osztani és vissza kell fizetni a gázvezeték építés költségeit önkéntesen vállalók között.
Ebből eredően a volt megyei városi kerületi hivatal, majd a helyi önkormányzat szabadon dönthetett arról, hogy a befizetett térítést további gázvezeték vagy egyéb közmű építésére használja fel, illetve arról, hogy az utólag csatlakozó fogyasztó által befizetett térítést felosztja az önkéntes hozzájárulást vállalók között és azt részükre kifizeti.
Az 1990-ben létesített gázelosztó vezetékre utólag csatlakozók által befizetett hozzájárulás tekintetében ma is az 1/1977. (IV.6.) NIM rendelet előírásait kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a helyi közigazgatási rendszerben bekövetkezett változásnak megfelelően a hozzájárulás sorsáról nem a megyei városi kerületi hivatal, hanem helyi önkormányzat dönt."
	Álláspontom szerint az R. 25. § (5) bekezdése nem az olyan esetekre vonatkozik, amikor a beruházás teljes költségét az ingatlantulajdonosok viselték. Ezt alátámasztja az Alkotmánybíróság 546/B/1990/7. AB határozatának indokolásában - amely a Gt. 11. §-ának és az R. 25. § (5) bekezdésének alkotmányosságáról szól - idézett miniszteri nyilatkozat is. E szerint az építéshez önkéntes hozzájárulást nem vállaló fogyasztók miatt kieső költséghányadot általában a helyi tanács hitelezi meg. Ezért rendelkezik az R. úgy, hogy a vezeték kiépítése után jelentkező fogyasztók a felmerült költségek összegével azonos összegű térítést a tanácsi fejlesztési alap javára kötelesek befizetni. "Ha állami (tanácsi) szervek pénz- vagy más eszközei részben sem kerültek felhasználásra, az utólag jelentkezett fogyasztókat nem lehet út- és közműfejlesztési hozzájárulás fizetésére kötelezni."
	Mindezek alapján megállapítottam, hogy a Polgármesteri Hivatal azon levele, amelyben intézkedett az 1992 előtt végzett ún. önerős közműberuházások utólagos rácsatlakozási díjának az önkormányzat részére történő befizetéséről, a panaszolt esetben a panaszosok tulajdonhoz való alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okozott. 
	Kezdeményezem ezért Miskolc Megyei Jogú Város polgármesterénél, vizsgálja meg, hogy - figyelemmel az időközben bekövetkezett tulajdonváltozásokra is - milyen lehetőség van a panaszosok sérelmének orvoslására, és ennek érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket.
	Kérem a Polgármester urat, hogy álláspontjáról az 1993. évi LIX. törvény 21. § (2) bekezdése alapján 30 napon belül szíveskedjen tájékoztatni. 

Budapest, 2001. április 25.

Gönczöl Katalin