OBH 10035/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Magyar Orvosi Kamara volt elnöke beadvánnyal fordult hivatalunkhoz. A beadványban több olyan eljárási cselekményt kifogásolt (éjszakai időpontban tartott házkutatás, munkahelyen bilincsben való kísérés, orvosi dokumentumok lefoglalása és rendőrségre való beszállítása), melyet a Budapesti Rendőr-főkapitányság dr. Funk Sándor addiktológus ellen indult büntető ügyben foganatosított. Beadványában kezdeményezte a betegek adatainak védelmét biztosító jogszabály kidolgozását is.
	A panasz alapján felmerült a jogbiztonsághoz, a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez, valamint a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el. Vizsgálatom során megkerestem a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal és az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjét, továbbá figyelemmel voltam az adatvédelmi biztos ügyben folytatott vizsgálatára. 

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve (Alk. 2. § /1/ bek.). 
A lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.)
A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).

Alkalmazott jogszabályok
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (továbbiakban: Be.) 
3. § (1) Senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.

4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.

12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel. 
(2) A bírósági eljárást – ha e törvény kivételt nem tesz – nyomozás előzi meg.

60. § (1) A bizonyítékok felderítése, összegyűjtése és biztosítása során e törvény rendelkezései szerint kell eljárni. Jogszabály előírhatja a bizonyítási cselekmények elvégzésének, így különösen a bizonyítási eszközök rögzítésének és megvizsgálásának meghatározott módját.

82. § (1) Tárgyi bizonyítási eszköz minden olyan dolog, amely a bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, így különösen az, amely a bűncselekmény elkövetésének nyomait hordozza, vagy a bűncselekmény elkövetése útján jött létre, amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amelyre a bűncselekményt elkövették.
(3)A tárgyi bizonyítási eszközt, ha lefoglalásra nem alkalmas, a bűncselekménnyel kapcsolatos egyedi tulajdonságainak leírását vagy fényképét, az iratokhoz kell csatolni.

91. § (1) A hatóság a terheltet őrizetbe veheti
a) tettenérés esetén, ha személyazonossága nem állapítható meg,
b) ha az előzetes letartóztatás elrendelésének oka [92. § (1) bek., 340. § (1) bek.] áll fenn.
(2) Az őrizet legfeljebb hetvenkét óráig tarthat, ennek elteltével a terheltet - ha az előzetes letartóztatását nem rendelték el - szabadon kell bocsátani.
(3)
(4) Az őrizetbevételről a hatóság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.

92.§ (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a)megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
b)alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén az eljárást meghiúsítaná vagy megnehezítené, illetőleg veszélyeztetné,
c)az eljárás alatt szabadságvesztéssel büntetendő újabb bűncselekményt követett el, illetőleg alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén a megkísérelt vagy előkészített bűncselekményt véghezvinné vagy újabb bűncselekményt követne el.
(2) Az előzetes letartóztatás a magánindítvány előterjesztése előtt nem rendelhető el, ha büntetőeljárásnak csak magánindítványra van helye.

93.§ (1) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz.
(2) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a nyomozás befejezéséig a nyomozó hatóság, a nyomozás befejezése után a vádirat benyújtásáig az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.

101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
b) a törvény értelmében elkobozható, vagy
c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalt dolgot a hatóság letétbe helyezi. A megőrzésről egyéb módon kell intézkedni, ha a dolog letétbe helyezésre nem alkalmas vagy ezt más fontos ok indokolja.
(3) A címzettnek még nem kézbesített postai és távközlési küldeményt csak az ügyész, illetőleg a bíróság határozata alapján lehet lefoglalni; a határozat meghozataláig csak visszatartásnak van helye.

102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta.

(3) A terhelttől lefoglalt dolog az állam tulajdonába kerül, ha az kétségtelenül mást illet, de kiléte nem állapítható meg. A később jelentkező igénylő az elévülési időn belül kérheti a dolog visszaadását, illetőleg az értékesítésből származó ellenértékét.
(4) Ha a lefoglalt dolog értéktelen és arra senki sem tart igényt, a lefoglalás megszüntetése után azt meg kell semmisíteni.
(5) A terhelt részére kiadandó dolgot a vele szemben megállapított pénzbüntetés, vagyonelkobzás, vagyoni előny, elkobzás alá eső érték, bűnügyi költség vagy a polgári jogi igény biztosítására vissza lehet tartani. A polgári jogi igény biztosítását szolgáló visszatartást meg kell szüntetni, ha a magánfél a megállapított teljesítési határidő lejártától számított hatvan napon belül nem kért végrehajtást, illetőleg a polgári jogi igény érvényesítésének egyéb törvényes útra utasítása esetén hatvan napon belül nem igazolja, hogy a polgári perben biztosítási intézkedés iránti kérelmet nyújtott be.

103. § (1) Ház, lakás, egyéb helyiség vagy azokhoz tartozó bekerített hely, továbbá jármű átkutatásának a hatóság határozata alapján akkor van helye, ha alaposan feltehető, hogy az a bűncselekmény elkövetőjének kézrekerítésére, a bűncselekmény nyomainak felderítésére vagy tárgyi bizonyítási eszköz megtalálására vezet.
(2) A házkutatást rendszerint az érdekelt jelenlétében kell elvégezni; megkezdése előtt közölni kell vele a házkutatást elrendelő határozatot és fel kell őt szólítani, hogy a keresett tárgyat önként adja elő. Ha az érdekelt távol van és megbízottja sincs, érdekeinek védelmére a hatóság képviselőt rendel ki.
(3)Házkutatás a hatóság határozata nélkül akkor tartható meg, ha
a)a késedelem az intézkedés eredményességét veszélyezteti,
b) a tettenért elkövető megszökött,
c) olyan terheltet kell kézrekeríteni, akinek az előzetes letartóztatását rendelték el,
d) a házkutatás bűncselekmény megakadályozása céljából szükséges.

105. § (1) A lefoglalást, a házkutatást és a motozást az érintett kíméletével, lehetőleg nappal kell végezni. Biztosítani kell, hogy az intézkedés folytán ne kerüljenek nyilvánosságra a magánéletnek az üggyel össze nem függő körülményei, s kerülni kell a szükségtelen károkozást.
(2) A jegyzőkönyvben fel kell tüntetni, hogy a tárgyi bizonyítási eszközt hol és milyen körülmények között találták meg.
(3) Aki a lefoglalást, a házkutatást vagy a motozást akadályozza, ezek tűrésére kényszeríthető és – a terhelt kivételével – rendbírsággal sújtható

139. § /1/ A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
d) a cselekményt már jogerősen elbírálták.

A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (továbbiakban: Rtv.)
33. § (1) A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt,
a) akit szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten értek;
b) aki ellen külön törvény vagy nemzetközi szerződés alapján elfogatóparancsot adtak ki, vagy akinek személykörözésben az elfogását rendelték el;
c) akinek őrizetbe vételét, előzetes letartóztatását rendelték el, vagy akinek ideiglenes kényszergyógykezelését, illetőleg elmeállapotának megfigyelését rendelték el;
d) aki az őrizetbe vétel, az előzetes letartóztatás, a szabadságvesztés vagy az elzárás végrehajtása során megszökött, vagy a fogvatartás helyéről engedéllyel eltávozva oda nem tért vissza, illetőleg, aki az ideiglenes kényszergyógykezelés, az elmeállapotának megfigyelése, a kényszergyógykezelés, a kényszergyógyítás vagy a javítóintézeti nevelés alól magát kivonta;
e) akinek előállítását külön törvényben meghatározott feltételek alapján elrendelik.
(2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt,
a) aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja;
b) aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható;
c) akitől bűncselekmény gyanúja vagy szabálysértés bizonyítása érdekében vizeletvétel vagy véralkohol-vizsgálat céljából vérvétel, valamint műtétnek nem minősülő módon egyéb mintavétel szükséges;
d) aki a szülői felügyelet vagy a gyámság, illetőleg az intézeti nevelés hatálya alól engedély nélkül kivonja magát;
e) aki a pártfogó felügyelet - külön törvényben meghatározott és a Rendőrség hatáskörébe tartozó - szabályait megszegi;
f) aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani;
g) akit eltűntként köröznek.
(3) A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani.
(4) Az előállítottat kérelmére az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani.

48. § A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy
a) önkárosításának megakadályozására,
b) támadásának megakadályozására,
c) szökésének megakadályozására,
d) ellenszegülésének megtörésére.

92. § (1) Az e törvényben szabályozott rendőri intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra a büntetőeljárás, az államigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére nem kerül sor, az eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedéssel szemben a 93. § rendelkezésének figyelembevételével panasznak van helye.

93. § (1) Ha a rendőri intézkedést követően a 92. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 92. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt.
(3) A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti.

A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet (továbbiakban: Szolgálati Szabályzat)
42. § Az előállítás az előállított személy szabadon bocsátásáig vagy őrizetbe vételéig, illetőleg előzetes letartóztatásáig, de legfeljebb az Rtv. 33. § (3) bekezdésében meghatározott ideig tart.

51. § (1) A rendőr szolgálata jogszerű teljesítésekor köteles intézkedéseinek érvényt szerezni, ennek érdekében előzetes figyelmeztetés után joga van kényszerítő eszközök alkalmazására. Ha a figyelmeztetést a körülmények nem teszik lehetővé, a kényszerítő eszközök előzetes figyelmeztetés nélkül is alkalmazhatók.
(2) A rendőr kényszerítő eszköz alkalmazása során a testi épséghez fűződő jogokat köteles tiszteletben tartani, és a testi épséget csak a legszükségesebb mértékben veszélyeztetheti.
(3) A kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, melynek során:
- meghallgatja azt, aki a kényszerítő eszköz alkalmazása során megsérült, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket;
- szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat.
(4) Megállapításairól részletes jelentést készít. Ha a megállapítása szerint a kényszerítő eszközök alkalmazására törvényes feltételek hiányában került sor, az intézkedő rendőr ellen az eset súlyának megfelelő eljárást kezdeményez.

52. § (1) A kényszerítő eszközök meghatározásának sorrendje fokozatosságot is jelent, súlyosabb kényszerítő eszköz csak akkor alkalmazható, ha az enyhébb kényszerítő eszköz alkalmazása nem vezetett eredményre, vagy sikere eleve kilátástalan.
(2) A kényszerítő eszközök alkalmazása során ellenszegülésnek (Rtv. 47. §) kell tekinteni azt a célzatos, fizikai erőkifejtéssel járó tevékenységet, amely a rendőrt jogszerű intézkedésének megkezdésében, folytatásában vagy befejezésében akadályozza, így különösen, ha valaki élet, testi épség elleni fenyegetéssel vagy fizikai erőszakkal akadályozza, hogy a rendőr valahová belépjen, valahol tartózkodjon, valahonnan távozzon, valakit személyes szabadságában korlátozzon, illetőleg valakivel szemben intézkedést foganatosítson.
(3) A kényszerítő eszköz alkalmazását előzze meg:
a) a jogellenes magatartás abbahagyására való felszólítás, "a törvény nevében" szavak előrebocsátásával;
b) figyelmeztetés, hogy kényszerítő eszköz alkalmazása következik.
(4) Előzetes figyelmeztetés nélkül a kényszerítő eszköz csak akkor alkalmazható, ha a késedelem veszéllyel járna.
(5) A kényszerítő eszközök alkalmazásáról a rendőr jelentést készít, amely tartalmazza:
a) hol, mikor, kivel szemben, milyen kényszerítő eszközt használt, és ennek mi volt az indoka;
b) eleget tett-e a (3) bekezdés a) és b) pontjaiban meghatározott kötelezettségének, ha nem, ennek mi volt az oka;
c) keletkezett-e sérülés, és milyen fokú, illetve keletkezett-e dologban anyagi kár;
d) mi történt a sérülttel;
e) ha támadás miatt történt a kényszerítő eszköz alkalmazása, mi volt a támadásra használt eszköz;
f) a tanúk adatait;
g) az alkalmazást lehetővé tevő törvényhelyre való hivatkozást.

54. § (1) Bilincs alkalmazása az Rtv. 48. §-a alapján különösen azzal szemben indokolt:
a) aki erőszakos, garázda magatartást tanúsít, és ennek abbahagyására másként nem késztethető;
b) aki az intézkedő rendőrt, annak segítőjét, illetve az intézkedésben közreműködőt megtámadja;
c) akinek az elfogására bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja miatt került sor;
d) akinek a jogszerű intézkedéssel szembeni ellenszegülése testi kényszerrel nem törhető meg.
(2) Az őrizetbe vett, előzetesen letartóztatott személy bilincselését az elöljáró a kísérés idejére biztonsági okból is elrendelheti.
(3) Bilincselést az erre a célra rendszeresített eszközzel kell végrehajtani. Ennek hiányában, vagy ezek meghibásodása, megrongálódása esetén más, ilyen célra megfelelő eszköz is alkalmazható, de tilos vékony fém- vagy műanyag huzalt, a jellegénél fogva sérülést okozó eszközt alkalmazni.
(4) Tilos a bilincs olyan módon való használata, amely indokolatlanul fájdalmat, sérülést okoz, vagy jellegénél fogva megalázó.
(5) A bilincselés módjai:
a) két vagy több ember kezének egymáshoz bilincselése;
b) kezek előre, illetve hátra bilincselése,
c) indokolt esetben lábak egymáshoz bilincselése,
d) indokolt esetben tárgyhoz bilincselés.
(6) A bilincselés módját az intézkedő rendőr az adott körülmények között a legcélirányosabban választja meg azzal, hogy:
a) a kezek hátra bilincselése akkor célszerű, ha a bilincs alkalmazására testi kényszer útján kerül sor, vagy alapos okkal tartani lehet rendőr elleni támadásától, illetve szökéstől;
b) láb bilincselés, illetve kéz és láb bilincselés együttes alkalmazása akkor indokolt, ha arról, akivel szemben alkalmazzák feltételezhető, hogy önmagában vagy másban kézbilincs alkalmazása esetén is kárt tud okozni, illetőleg terrorcselekmény elkövetésén tetten érték;
c) tárgyhoz bilincselésnek akkor és addig van helye, amíg más személy (erősítés) segítségül hívásával nem biztosítható az intézkedés eredményes befejezése, de tilos a tárgyhoz bilincselés alkalmazása járműben történő szállítás közben.
(7) Nem minősül embertelen, megalázó bánásmódnak a személy fekvő helyzetben történő megbilincselése, ha arra támadása vagy erőszakos magatartása miatt került sor.

A rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM rendelet
1. § (1) E rendelet alkalmazásában fogvatartott a bűnügyi, a közbiztonsági és az idegenrendészeti őrizetes, az előzetesen letartóztatott, valamint az elítélt, amennyiben számára a fogvatartás helyéül rendőrségi fogdát jelöltek ki.

2. § (1) A fogvatartott
f) anyagi és egészségügyi ellátásra, pihenésre jogosult, saját ruháját viselheti, gyógyszert térítés nélkül kap,
(4) Az (1) bekezdésben meghatározott jogok – a fogvatartás időtartamára figyelemmel – a d) pont kivételével a bűnügyi őrizetest, a b), c), d) pontok kivételével a közbiztonsági őrizetest is megilletik.
(5) A fogvatartott köteles:
c) a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek magát alávetni, ruházatának átvizsgálását és a birtokában nem tartható tárgyak elvételét tűrni,

A Magyar Köztársaság Rendőrségének Fogdaszolgálati Szabályzatáról szóló 19/1996. ORFK Utasítás (továbbiakban: Fogdaszolgálati Szabályzat)
34. A rendőrségi fogdába történő befogadás, a zárkában elhelyezés feltételeként előírt előzetes orvosi vizsgálat végrehajtásáról a rendelvény aláírója köteles intézkedni. A rendőrség objektumában sorra kerülő vizsgálat végrehajtásáig a fogvatartott személyt az előállító vagy a befogadó helyiségben lehet elhelyezni. Az orvosi véleményt a rendelvényhez kell csatolni.

A bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM utasítás (továbbiakban: NYUT)
239. pont Az őrizetbevételt határozattal kell elrendelni. A határozatnak tartalmaznia kell a gyanúsítottnak a Be. 87. §-a (1) bekezdésének a./ pontjában meghatározott személyi adatait, az elrendelés okát, a fogvatartás helyét, valamint az őrizetbevétel elrendelésének és lejártának időpontját (nap, óra, perc). A határozat indokolásában le kell írni a rövid tényállást és az őrizetbevételt megalapozó tényeket, körülményeket. Az előállítás időtartamát az őrizet időtartamába be kell számítani.

A vizsgálat megállapításai
	A Magyar Orvosi Kamara volt elnöke beadvánnyal fordult hivatalunkhoz, melyet szóban kiegészített. A beadvány előterjesztője több olyan eljárási cselekményt kifogásolt, melyet a nyomozó hatóság dr. Funk Sándor, addiktológus ellen indult büntetőügyben foganatosított, továbbá jogszabályalkotást is kezdeményezett. A sérelmezett nyomozati cselekmények alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez, valamint a jogorvoslathoz való jog, ezeken keresztül az ártatlanság vélelme sérelmének gyanúja. 
	A beadvánnyal csak késedelmesen tudtam érdemben foglalkozni, mert az ügyben szükséges intézkedések meghatározásához nélkülözhetetlenné vált annak ismerete, hogy a dr. Funk Sándor ellen folyamatban volt nyomozást foganatosító rendőrökkel szemben indult büntető eljárást az ügyészségi nyomozó hivatal hogyan fejezi be, továbbá, hogy a Fővárosi Önkormányzat Nyírő Gyula Kórház Addiktológiai Osztályán kezelt betegek különleges adatait tartalmazó dokumentumok rendőrség által történt lefoglalásának jogszerűségével kapcsolatban indult adatvédelmi biztos vizsgálata milyen eredménnyel és ajánlásokkal zárul.
	A vizsgálatom során megkeresett Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal arról tájékoztatott, hogy kényszervallatás és hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás miatt, Nyom. 205/1998-I. szám alatt folytattak nyomozást a BRFK Szervezett Bűnözés Elleni Osztály Kábítószer Bűnözés Elleni Alosztályának beosztottjai ellen. A nyomozást azonban 1998. június 16-án - tekintettel arra, hogy a nyomozás adatai alapján nem volt megállapítható bűncselekmény elkövetése - megszüntették. 
Ugyancsak indítottak nyomozást négy személlyel szemben kábítószerrel visszaélés és más bűncselekmények miatt a Nyom. 1460/1997. szám alatt, de azt tájékoztatásuk időpontjában - 1998. októberében - még nem fejezték be. 
A nyomozó hivatal tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy az általuk folytatott büntetőeljárások nem álltak közvetlen összefüggésben dr. Funk Sándor ügyével. Ezért a hivatalunkhoz előterjesztett beadványban sérelmezettek elbírálásában sem volt jelentőségük.
	Az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője megkeresésem alapján felülvizsgálta a  Budapesti Rendőr-főkapitányságon 136-II-1599/1997. bü. számon, dr. Funk Sándor ellen folyamatban volt büntető eljárás iratait. Megállapításairól tájékoztatott, melyhez csatolt egyes dokumentumokat is. 

	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy dr. Funk Sándort a BRFK Vizsgálati Főosztálya kábítószerrel való visszaélés alapos gyanúja miatt 1997. október 21-én 20.20 órakor vette őrizetbe. A határozat szerint a bűnügyi őrizet 1997. október 24-én 20.20 óráig tart. Az őrizetbevétel elrendeléséről szóló határozat október 22-én kelt. Az őrizetbevétel alapjául a Be. 91. § (1) bek. b./ pontját jelölte meg a nyomozó szerv, mely szerint a terheltet őrizetbe lehet venni, ha az előzetes letartóztatás elrendelésének oka fennáll. A határozat kezdő időpontjába - az Rtv. 33. § (3) bekezdése és a NYUT 239. pontja alapján helyesen - beszámították az előállítás időpontját is. Ez volt az oka annak, hogy az őrizetbevételi határozat későbbi - nem október 21-i - dátumozású. A határozat ellen a gyanúsított panasszal élt és kérte családja telefonon történő értesítését. 
A hozzátartozókat - az iratok szerint - 9.00 órakor, vagyis nem a gyanúsított előállítása (őrizetbevétel kezdő) napján, hanem másnap, október 22-én értesítette az eljáró nyomozó.
Ugyancsak október 22-én történt dr. Funk Sándor gyanúsítotti kihallgatása. A gyanúsítás ellen szintén panaszt jelentett be.
A Fővárosi Főügyészség Ün. 425/1997. szám alatt, 1997. október 23-án kelt határozatában bírálta el a gyanúsított panaszait. Az eljáró ügyész az őrizetbevételt elrendelő határozatot hatályon kívül helyezte. Megállapította, hogy a gyanúsított előzetes letartóztatása elrendelésének feltételei nem álltak fenn. Erre tekintettel nem tett indítványt a rendőrség által kezdeményezett előzetes letartóztatás elrendelésére sem. Ugyanebben a határozatban az ügyész a gyanúsítás ellen bejelentett panaszt elutasította, mert a nyomozás addigi adatai szerint dr. Funk Sándorral szemben fennállt a gyanúsításban megjelölt bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja. 
A Fővárosi  Főügyészség vezetője - felügyeleti jogkörében - felülvizsgálta az Ün. 425/1997. számú határozatot, és azt az NF. 10.617/1997. számú, 1997. november 6-án kelt határozatában részben megváltoztatta. A főügyész az őrizetbevétel elrendelése elleni panaszt elutasította. Arra a következtetésre jutott, hogy az őrizetbevétel elrendelésekor fennálltak az előzetes letartóztatás indokai. Ezért a rendőri szerv őrizetbevételt elrendelő határozatát törvényesnek és megalapozottnak minősítette. 
	A gyanúsított védője panasszal élt az ügyben 1997. október 21-én foganatosított házkutatás, majd az azt követő gyanúsítotti kihallgatás esti-éjszakai időpontja ellen. Támadta a házkutatásról és lefoglalásról felvett jegyzőkönyvet, mert az nem tartalmazta, hogy melyik tárgy, honnan lett lefoglalva. Kifogásolta azt is, hogy az őrizetbevételről védence hozzátartozóit jelentős késéssel értesítették,  továbbá, hogy védence hátrabilincselt kézzel vehetett részt a házkutatáson, végül olyan orvosi dokumentációk lefoglalását, melyek a betegek adatait és gyógyszeradagolásukat tartalmazta. A Fővárosi Főügyészség 1997. november 12-én kelt határozatában a védő panaszát elutasította. A határozat indokolása szerint a két hatósági tanú jelenlétében megtartott házkutatás ténye és módja ellen a helyszínen lévő dr. Funk Sándor panaszt nem jelentett be, a jegyzőkönyv tartalmának védő által hivatkozott hiányossága pedig nem befolyásolja a házkutatás és a lefoglalás törvényességét. 
Az ügyész nem találta megalapozottnak a kifogásolt eljárási cselekmények időpontjával kapcsolatos panaszt sem. Úgy értékelte, hogy azok elhalasztására, vagy megszakítására nem volt ok, mivel megkezdésük és befejezésük nem az éjszakai, hanem az esti órákra esett.
A Be. 101. § rendelkezéseire tekintettel, törvényesnek minősítette az orvosi iratok lefoglalását is. A panasz egyéb részét nem vizsgálta, hanem azt a bilincs alkalmazásával, a hozzátartozók értesítésével és a lefoglalási jegyzőkönyv tartalmával kapcsolatos kifogások elbírálása céljából továbbította az ügyben eljáró rendőri szervnek.

	Az orvosi dokumentációk lefoglalása miatt dr. Funk Sándor - védőjétől független - önálló panaszt is bejelentett, amit ugyancsak 1997. november 12-én kelt, de külön határozatban utasított el a Fővárosi Főügyészség.
	A gyanúsított védője kérte a Legfőbb Ügyészségtől a főügyészség 1997. november 6-i és a kettő db november 12-i keltezésű határozatainak felülvizsgálatát. A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztály vezetője hatályon kívül helyezte mindhárom határozatot. Hatályában fenntartotta viszont az Ün. 425/1997. számú főügyészségi határozatot, mely megalapozatlannak minősítette a gyanúsított őrizetbevételét. Ezenkívül a lefoglalások elleni panaszokkal összefüggésben új határozathozatalra utasította a Fővárosi Főügyészséget. Ezutóbbi döntését azzal indokolta, hogy tévedett a főügyészség, amikor a lefoglalt beteglistákat alkalmasnak tartotta arra, hogy tárgyi bizonyítékai a kábítószerrel való visszaélés elkövetésének, továbbá hogy nem ellenőrizték tételesen a lefoglalt egyéb tárgyak bizonyításra alkalmas voltát. 
A Fővárosi Főügyészség vezetője 1998. szeptember 16-án hozott a lefoglalások miatt bejelentett panaszok tárgyában új határozatot. Ennek száma: NF. 13390/1997. A panaszoknak részben helyt adott, egyes tárgyak lefoglalását törvénysértőnek minősítette, ezért lefoglalásukat megszüntetette és elrendelte azok dr. Funk Sándor részére történő kiadását. Egyes, a határozatban megnevezett tárgyak tekintetében a panaszokat elutasította. Olyan tárgyak vonatkozásában, melyeket a határozat nem nevesített, mellőzte a panasz elbírálását.
	Dr. Funk Sándort 1998. május 26-án ismét kihallgatták gyanúsítottként. Ez ellen bejelentett panaszát ugyancsak elutasította a főügyészség.
	Az iratok között található a BRFK Vizsgálati Főosztályának 136-II-1907/1997. bü. számú, 1997. december 16-án kelt, két határozata. Az egyik dr. Funk Sándorral szemben 1997. október 21-én foganatosított bilincs alkalmazása, a hozzátartozók őrizetbevételről történő késedelmes értesítése, valamint a lefoglalási jegyzőkönyv tartalma elleni panasz elbírálásáról szól. A panaszokat elutasította a nyomozó szerv vezetője. A határozat szerint a házkutatás végrehajtására kísért személlyel szemben - az Rtv. 48. § c./ pontja alapján, a szökés megakadályozása céljából - indokolt volt a bilincs használata. A házkutatással összefüggésben azt tartalmazza a határozat, hogy a gyanúsított és két hatósági tanú jelen volt a házkutatás során, a jegyzőkönyvet aláírták, a házkutatással kapcsolatban észrevételük nem volt, a jegyzőkönyvben feltüntetett tárgyakon kívül pedig a nyomozók nem vettek magukhoz semmit. A határozat szerint a hozzátartozók értesítése 1997. október 22-én 9.00 órakor megtörtént.
A szóban lévő másik határozatban az 1997. október 13-án foganatosított házkutatás során tanúsított rendőri magatartás ellen előterjesztett panaszt utasította el a rendőri szerv vezetője. A határozat indokolása szerint a házkutatás során a nyomozó szerv tagjainak részéről nem történt zaklatás, arrogáns intézkedés, megjegyzéseket sem tettek. 
A rendőri vezető szóban lévő két határozata tartalmazza azt is, hogy a határozat ellen a Be. 148. § (1) bekezdése alapján panasznak van helye, melyet a Fővárosi Főügyészséghez címezve célszerű előterjeszteni.
	Előzőek alapján megállapítottam, hogy a beadvány előterjesztője által kifogásolt azon lefoglalások elleni panaszokat, melyeknek kivizsgálása ügyészségi hatáskörbe tartozott, a fővárosi főügyészség kivizsgálta, és ahol döntése nem volt törvényes, vagy megalapozott a Legfőbb Ügyészség korrigálta azzal, hogy hatályon kívül helyezte a határozatokat és utasítást adott a jogszabályoknak megfelelő határozat meghozatalára. Ezért ezzel összefüggésben nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot. 

	Az ügyészségi eljárással kapcsolatban megállapítottam viszont, hogy nem született jogerős döntés dr. Funk Sándor védője panaszának azon részében, melyben a védő a házkutatás és a gyanúsítotti kihallgatás esti-éjszaki időpontját sérelmezte. Ezt az okozta, hogy a Legfőbb Ügyészség hatályon kívül helyezte a Fővárosi Főügyészség NF. 10.617/1997. számú határozatát, és a főügyészség által hozott újabb, 1998. szeptember 16-án kelt határozat csak a lefoglalással kapcsolatos panaszt bírálta el. Az ügyészség ezen mulasztása miatt sérült a jogállamiság elvéből levezethető méltányos eljárás követelménye, tekintettel arra is, hogy a Be. 105. § (1) bekezdése szerint a lefoglalást, a házkutatást az érintett kíméletével, lehetőleg nappal kell végezni.
	Vizsgálatom során figyelemmel voltam a Budapesti Rendőr-főkapitányság munkatársai által 1997. októberében a Fővárosi Nyírő Gyula Kórházban tartott házkutatások során a személyes adatokat tartalmazó dokumentumok lefoglalása tárgyában, 739/A/1997. szám alatt, az adatvédelmi biztos által folytatott vizsgálatra is. A beadványnak az adatvédelmi biztos hatáskörébe tartozó részét - így a betegek adatainak védelmét biztosító jogszabály kidolgozására irányuló kezdeményezést - nem vizsgáltam. Az adatvédelmi biztos ugyanis vizsgálata eredményeként a szükséges ajánlásokat megtette. 
	A bilincs alkalmazásával és annak módjával, a rendőrök által tanúsított magatartással, a hozzátartozók őrizetbevételről történő késedelmes értesítésével, valamint a lefoglalási jegyzőkönyv tartalmával kapcsolatos panaszok kivizsgálásával összefüggésben megállapítottam, hogy a BRFK Vizsgálati Főosztálya - figyelemmel az Alkotmányban és a Be-ben rögzített ártatlanság vélelmére és a gyanúsított jogos érdekeire - megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a törvényes jogorvoslathoz való jogot. Ezen alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot azzal idézte elő a rendőri szerv, hogy az Rtv. szabályain alapuló bilincs használata és a házkutatáskor tanúsított rendőri magatartás elleni panaszt nem az Rtv. 92. és 93. §-ai alapján bírálta el, hanem a Be. szabályai szerint. Ezért került sor a BRFK Vizsgálati Főosztályának 136-II-1907/1997. bü. számú, 1997. december 16-án kelt, két határozatában arra a téves tájékoztatásra, hogy a Be. 148. § (1) bekezdése alapján, a Fővárosi Főügyészséghez lehet panaszt előterjeszteni. Ezzel szemben az Rtv. 93. § (2) kezdése szerint a rendőri intézkedés ellen benyújtott panasz tárgyában a rendőri szerv vezetője a panasz beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt. A (3) bekezdés azt is előírja, hogy a határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. Az Rtv-ben biztosított jogorvoslati lehetőséggel tehát nem élhetett dr. Funk Sándor, akinek jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy a bilincs vele szemben történt használatának szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását az illetékes parancsnok késedelem nélkül, mielőbb kivizsgálja. A jogszerűtlen jogorvoslati lehetőségről való tájékoztatás később odavezetett, hogy a bilincs alkalmazásával összefüggő panasz kivizsgálása nem volt kielégítő.
	A bilincs használatával kapcsolatban megállapítottam továbbá, hogy a panasz nem önmagában a bilincs használatát, hanem annak módját, vagyis azt is érintette, hogy hátrabilincselt kézzel kísérték dr. Funk Sándort a házkutatásra. A vizsgálatot folytató parancsnok azonban ezutóbbit nem vizsgálta. A Szolgálati Szabályzat 54. § (6) bekezdés a./ pontja szabályozza, hogy mikor célszerű a kezek hátra bilincselése. Eszerint akkor, ha a bilincs alkalmazására testi kényszer útján kerül sor, vagy alapos okkal tartani lehet rendőr elleni támadástól, illetve szökéstől. Nem volt megalapozott a bilincs alkalmazásának indokoltságára vonatkozóan az Rtv. 48. § c./ pontjára sem hivatkozni. Ez utóbbi jogszabályhely szerint a rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy szökésének megtörésére. 

Dr. Funk Sándor esetében azonban az iratok nem tartalmaztak olyan adatot, hogy megkísérelte volna a szökést, vagy ilyenre alapos okkal számítani lehetett, és arra sem volt adat, hogy a bilincs alkalmazására testi kényszer útján került sor, vagy alapos okkal tartani lehetett rendőr elleni támadástól. Az intézkedés alá vont személy érdekeivel és az ártatlanság vélelmével összefüggésben ezek miatt is sérült a jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelménye. 
	A hozzátartozók őrizetbevételről történő értesítéssel kapcsolatos parancsnoki megállapítás is visszásságot okozott - tekintettel a gyanúsított jogos érdekeire - a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben. A panaszt elbíráló határozat ugyanis nem tartalmaz részletes indokolást arról, hogy késedelmes volt-e, ha nem, miért nem a hozzátartozók értesítése, ha pedig igen, annak mi volt az oka. A határozat tényként közli, hogy az értesítés megtörtént. A panasz előterjesztője azonban nem az értesítés elmaradását, hanem annak késedelmét kifogásolta. Erre nem adott választ a panaszt elbíráló parancsnok, tehát ezirányban sem volt körültekintő a vizsgálata. 
	A panaszt elbíráló határozat lefoglalási jegyzőkönyv tartalmát kifogásoló részével összefüggésben - tekintettel arra, hogy vizsgálatom során ezzel ellentétes adat nem merült fel - elfogadtam a parancsnok azon megállapítását, hogy a házkutatáson mindvégig jelen volt dr. Funk Sándor és két hatósági tanú, de észrevételt nem tettek, továbbá, hogy a házkutatási jegyzőkönyvön feltüntetett tárgyakon kívül mást nem vettek magukhoz a nyomozó szerv tagjai.
	A beadvány előterjesztője sérelmezte azt is, hogy a rendőri szerv nem volt tekintettel arra, hogy dr. Funk Sándor állandó gyógykezelés alatt állt a vele szemben alkalmazott személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés időpontjában. Ezzel összefüggésben megállapítottam, hogy nevezett rendőrségi fogdába történt befogadásakor részt vett a Fogdaszolgálati Szabályzat 34. pontjában előírt  kötelező orvosi vizsgálaton. Ez a fogda nyilvántartásában szerepel. Eszerint a fogvatartott orvosi vizsgálata 1997. október 22-én történt. A nyilvántartás vizsgálati lelet, intézkedés rovatában - dr. Funk Sándor elmondása alapján - fel van tüntetve betegségének megnevezése, az általa szedett gyógyszerek listája. Tartalmazza továbbá a nyilvántartás a vizsgálatot végző orvos nevét, valamint, hogy 1997. október 22-én 20.52 órakor konzultált a fogvatartottat  kezelő osztály ügyeletes orvosával és csak azt követően rendelte el az általa megfelelőnek tartott gyógyszer alkalmazását. Kitűnik a nyilvántartásból az is, hogy október 22-én délben és este, valamint 23-án reggel 1 tabletta algopirynt kapott a fogvatartott. 
dr. Funk Sándort október 23-án szabadlábra helyezték. Fogvatartásának rövid időtartamára tekintettel fogdatűrő képességének vizsgálatára nem volt lehetősége a nyomozó szervnek. Ugyanezen ok miatt nem lehetett megállapítani azt sem, hogy fogdában történt elhelyezése egészségi állapotának megfelelt-e. Ezek olyan szakkérdések, melyek speciális orvosszakértői munkát igényeltek volna. Az őrizetbevétel megszüntetése miatt azonban okafogyottá vált a szakértő igénybevétele. Ezekre figyelemmel megállapítottam, hogy dr. Funk Sándor fogvatartását elrendelő rendőri szerv nem követett el mulasztást a fogvatartottat megillető lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog biztosításával kapcsolatban.
	Az ügyben megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságokra tekintettel a következő ajánlásokat teszem:
	- Indítványozom a legfőbb ügyésznek, hogy gondoskodjon dr. Funk Sándor védője panasza azon részének elbírálásáról, melyben a védő a házkutatás és a gyanúsítotti kihallgatás esti-éjszaki időpontját sérelmezte. Gondoskodjon továbbá arról, hogy a jövőben bármely határozat hatályon kívül helyezésekor az új határozat a panasz minden részére vonatkozóan tartalmazzon döntést.

	- Indítványozom az országos rendőrfőkapitánynak, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket arra, hogy - ha utólag is - dr. Funk Sándorral szemben folyamatban volt büntetőeljárás során alkalmazott bilincs használata és annak módja, valamint a házkutatáskor tanúsított rendőri magatartás miatt előterjesztett panaszok kivizsgálása az Rtv. és a Szolgálati Szabályzat rendelkezései szerint megtörténjen, illetve, hogy nevezett és védője a törvényes jogorvoslat lehetőségéről kapjon tájékoztatást. 
	- Indítványozom továbbá az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének, hogy gondoskodjon a hozzátartozók őrizetbevételről történő értesítéssel kapcsolatos parancsnoki megállapítással okozott alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megszüntetéséről, vagyis egészítsék ki az erről szóló panaszt elbíráló határozatot arra vonatkozó megállapítással, hogy késedelmes volt-e az értesítés vagy az megfelelt a Be. 93. § (2) bekezdésében előírtaknak.
	- Kérem az országos rendőrfőkapitányt vizsgáltassa meg, hogy a dr. Funk Sándorral szemben folytatott büntetőeljárás során kinek (kiknek) a mulasztása okozta a vizsgálatom során megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokat. Felülvizsgálata eredményeként kérem, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket.
	- Javaslom az országos rendőrfőkapitánynak továbbá, hogy irányítási jogosítványait gyakorolva belső rendelkezésben hívja fel a felügyelete alá tartozó nyomozó hatóságok figyelmét arra, hogy ha az állampolgár az Rtv-ben szabályozott rendőri intézkedést, illetve kényszerítő eszközök alkalmazását panaszolja, minden esetben az Rtv. szabályai szerint kell eljárni és aszerint kell a jogorvoslati lehetőséget is biztosítani. Ez független attól, hogy büntetőeljárás keretében, vagy azon kívül került-e sor a törvényben szabályozott rendőri intézkedésre.

Budapest, 1999. április 22.

Dr. Polt Péter