OBH  10003/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András
Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő a hivatalomhoz intézett beadványában a sorállományú honvéd fia halála ügyében a rendőrség által folytatott államigazgatási, illetve a katonai szervezet parancsnoka által folytatott minősítő eljárás megalapozatlanságát kifogásolta. Mivel a beadvány összefüggésben áll a Magyar Köztársaság Alkotmányának 54. § (1) bekezdésében biztosított, a kegyeleti jogot is magában foglaló emberi méltósághoz való joggal, a beadvány vizsgálatát az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam.

A megállapított tényállás
	A beadványt tevő fia a Magyar Honvédség 89. Szolnok Vegyes Szállítórepülő Dandár kötelékében teljesítette sorkatonai szolgálatát. 1996. december 30-án őrszolgálat ellátására vezényelték. A rendelkezésemre álló adatok szerint őrhelyére - 1. számú őrhely - 20.00 órakor vezették fel, ahonnan nappal 30, éjszaka 25 percenként kellett orifonon bejelentkeznie az őrszobára, ennek 20.27-kor és 20.59-kor eleget tett. 21.15-kor a szóban forgó őrhely őrszobai ellenőrző lámpája hibát jelzett, ezért "rácsengettek" az őrhelyre, de az nem válaszolt. Ugyanekkor egy másik őrhelyen szolgálatot teljesítő őr jelentette, hogy két durranást hallott az 1. számú őrhely felől. Az őrparancsnok nem tulajdonított jelentőséget a dolognak, ezért az őr kiabálni kezdett az 1. számú őrhely felé, ám nem kapott választ. Ismételt jelentésére az őrparancsnok járőrt küldött ki, amely a földön fekve megtalálta a beadványt tevő fiát.
	A laktanya-ügyeletes megvizsgálta a honvédet, biztosította a helyszínt, majd - miután a felcser megállapította a halál beálltát - értesítette a Jász-Nagyakun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság ügyeletét. A 22.30-kor megkezdett helyszínelés nem alapozta meg bűncselekmény gyanúját, a halál körülményei öngyilkosságra utaltak. A Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Osztálya a rendkívüli haláleset ügyében államigazgatási eljárást folytatott, és az eljárást megszüntető határozatban - amely sem az eljárás alapjául szolgáló jogszabályt sem a hatáskört és illetékességet meghatározó körülményt nem tüntette fel - a kirendelt igazságügyi orvos- és fegyverszakértő véleménye, valamint más bizonyítékok alapján megállapította, hogy a halál a saját fegyverrel elkövetett öngyilkosság következménye, továbbá bűncselekményre utaló adat nem merült fel. A határozat ellen a beadványt tevő fellebbezést jelentett be azzal, hogy az ügyet nem vizsgálták kellő körültekintéssel. Az Országos Rendőr-főkapitányság a fellebbezést elutasította, és az első fokú határozatot helyben hagyta. A határozat - amely az eljárás alapjául szolgáló jogszabályt, valamint a hatáskört és illetékességet meghatározó körülményt szintén nem tüntette fel - megállapította, hogy a bizonyítékok egyértelműen és kétséget kizáróan bizonyították az öngyilkosság tényét. A határozat kitért a fellebbezésben megfogalmazott konkrét kifogásokra is. Eszerint: az alakulat ügyeletes tisztje azért változtatta meg a helyszínt, mert feltételezte, hogy a beadványt tevő néhai fia még él; az elhunyt kulcscsomóját átadták az ügyeletes tisztnek; a helyszíni szemle jegyzőkönyve megtalálható az iratok között; a Budapesti Katonai Ügyészséget bevonták az eljárásba, ám az ügyész a rendőrség illetékességére tekintettel nem vett részt a helyszíni szemlén; a sérülések keletkezési mechanizmusát a boncolási jegyzőkönyv tartalmazza.
	A rendőrség első fokú határozatát megelőzően a dandár parancsnoka - a honvédelemről szóló CX. törvény 171. §-a alapján - minősítő határozatot hozott, melyben megállapította, hogy a haláleset a honvédelmi kötelezettséggel nem függ össze. A határozat ellen a beadványt tevő - a fellebbezési határidőn túl - írásban kifogást jelentett be. A  honvédelmi miniszter törvényességi felügyeleti jogkörében eljárva megállapította, hogy az első fokú határozatban nem szerepel tényállás, valamint az annak alapjául szolgáló bizonyítékok és értékelésük, továbbá azt nem kézbesítették szabályszerűen, ezért a határozatot megsemmisítette, és új eljárást rendelt el. A megismételt eljárást lezáró, részletesen indokolt határozatban a dandár parancsnoka a rendőrség határozataiban megállapítottak, valamint saját vizsgálata alapján ismételten arra a következtetésre jutott, hogy a haláleset a honvédelmi kötelezettséggel nem függ össze. A rendelkezésemre álló adatok szerint a határozat ellen a beadványt tevő - az erre vonatkozó kioktatás ellenére - nem jelentett be fellebbezést.
	Hivatalomhoz intézett beadványában azt kifogásolta a beadványt tevő, hogy nem egészen 12 órával a haláleset után a honvédség már úgy foglalt állást, hogy az öngyilkosság következménye, a helyszínelést ügyész jelenléte nélkül végezték, a jegyzőkönyvekben a vizsgált fegyver típusa sem egyértelmű, továbbá a megyei Rendőr-főkapitányságon általa három alkalommal megtekintett jegyzőkönyvek közül sok nem található meg, vagy ki van cserélve. Beadványát a későbbiekben kiegészítette azzal, hogy néhai fia szolgálati helyén nem tartották be a 24 óra szolgálat/72 óra pihenő ciklust, a másik őr jelzéseit nem ellenőrizték azonnal, megváltoztatták a helyszínt, ellentmondásosak a jegyzőkönyvek és nem megfelelően végezték a helyszíni szemlét.

A vizsgálat megállapításai
I.
	Az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevő megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Mivel a rendelkezésemre álló adatok szerint a beadványt tevő a megismételt eljárásban hozott első fokú minősítő határozat ellen nem jelentett be fellebbezést, vagyis nem merített ki a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőséget, a beadványa vizsgálatára ebben a vonatkozásban nincs lehetőségem. Nem vizsgálhatom ezért azokat a kifogásokat sem, melyekre a minősítő eljárásnak, illetve a határozatnak kellett választ adnia.

II.
	A rendőrség államigazgatási eljárásában hozott határozatok vizsgálatának nincs akadálya, mivel a jogerős határozatot a fellebbezést követően folytatott másodfokú eljárást követően hozták, és ellene rendes jogorvoslati eszköz nem vehető igénybe. Amint többször megállapítottam, a bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ugyanez irányadó minden olyan határozatra is, amely az eljárás során megismert tények mérlegelésén alapszik. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti az eljárás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el; intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot - így a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, bizonyítási indítványok figyelmen kívül hagyása, vagy más eljárási jogosultság megsértése következtében a beadványt tevő alkotmányos jogát érte-e sérelem, vagy megállapítható-e ennek közvetlen veszélye (OBH 71/1995., OBH 2575/1995., OBH 5063/1996., OBH 5493/1996., OBH 6278/1996., OBH 4574/1997.).
	 A szóban forgó esetben a halál okát és bekövetkeztének módját az államigazgatási eljárás során kirendelt orvos- és fegyverszakértő állapította meg, a rendőrség egyéb eljárási cselekményei részben a szakértők vizsgálatának biztosítását, részben a cselekmény pontos körülményeinek rögzítését szolgálták. A hatósági eljárásokban szakértő igénybevételére akkor kerül sor, ha a bizonyítandó tény megállapításához vagy megítéléséhez különleges szakértelem szükséges. Ezzel a különleges szakértelemmel az országgyűlési biztos - az ügyben eljárt hatóságokhoz hasonlóan - nem rendelkezik. A szakértők megállapítását ezért nem bírálhatom felül. Mivel a szakértők véleményének nem mondtak ellent az egyéb felmerült tények, nincs okom vitatni a rendőrségnek azt a döntését sem, hogy a véleményeket elfogadta. A részletesen indokolt, és szakértői véleményekre támaszkodó határozatokkal összefüggésben tehát nem merült fel a mérlegelési jogkör alkotmányos határainak túllépése, ebben a vonatkozásban tehát alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg.
	A rendőrség határozataival összefüggésben ugyanakkor több hiányosság fedezhető fel. Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 43. § (1) bekezdése értelmében a határozat indokolásának tartalmaznia kell - többek között - a tényállás alapjául szolgáló bizonyítékokat, illetve azokat a jogszabályokat, amelyek alapján a közigazgatási szerv a határozatot hozta. A rendkívüli haláleset kivizsgálása az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről szóló 23/1994. (X. 26.) BM rendelet (a továbbiakban: rendelet) szabályain alapul. A rendelet 5. §-a értelmében az eljárás általában a rendőrkapitányság hatáskörébe tartozik, és csak kivételes esetben jár el a megyei rendőr-főkapitányság. Kivételes esetnek számít, ha a rendkívüli halál érintettje diplomáciai mentességet élvező személy; országgyűlési képviselő, az Országgyűlés által választott tisztségviselő, illetőleg a Kormány tagja; országos hatáskörű szerv vezetője; a polgári nemzetbiztonsági szolgálatok személyi állománya tagja, valamint ha a halál gyógykezelés során következett be, és az orvosi vagy a gyógykezeléssel összefüggő más foglalkozási szabályszegés gyanúja merült fel. A szóban forgó esetben a fenti körülmények nem merültek fel, a határozatok pedig kivételes szabály alkalmazását nem indokolták, és a rendelet, mint alkalmazott jogszabályt sem tüntették fel. A határozatok - egyebekben kifejezetten részletes - indokolása nem tartalmazza továbbá a cselekménnyel érintett fegyver azonosító adatait. A felmerült hiányosságok együttesen sem olyan súlyúak, hogy a mérlegelési jogkör határai túllépésének megállapítását megalapoznák. Megállapítottam ugyanakkor, hogy a hiányosságok, melyeket részben a beadványt tevő a fellebbezésében is kifogásolt, arra engednek következtetni, hogy az eljárt hatóságok nem a kellő gondossággal jártak el, ami a határozatok megalapozottsága esetén is sérti a hozzátartozók kegyeleti jogát, ezáltal az emberi méltósághoz való sérthetetlen alapjoggal összefüggésben visszásságot okoz. Mivel a beadványt tevő fellebbezése kitért az eljárt hatóságokra, a fegyver típusára, de ezekre a másodfokú határozat nem adott választ, a mulasztás az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való joggal összefüggésben is visszásságot okozott. A jogorvoslathoz való jog materiális tartalmát ugyanis a jogorvoslati kérelmet elbíráló hatóságnak az a kötelezettsége jelenti, hogy a fellebbezésben írtakra köteles érdemi választ adni.

Ajánlás
	A vizsgálatom során feltárt visszásság orvoslása érdekében - élve az Obtv. 21. § (1) bekezdésében biztosított jogommal - kezdeményezem, hogy az országos rendőr-főkapitány vizsgálja meg annak lehetőségét, hogy a határozatok módosítása útján pótolhatók-e az indokolás hiányosságai, amennyiben pedig erre nincs lehetőség, a határozatokból hiányzó tényeket tartalmazó jegyzőkönyvek másolatát küldje meg a beadványt tevőnek.
Kérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásáról, illetve intézkedéseiről a törvény 21. § (2) bekezdésében biztosított harminc napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen. Tájékoztatom továbbá, hogy amennyiben kezdeményezésemmel nem ért egyet, azt véleményével együtt a fenti határidőn belül jogosult felügyeleti szervéhez felterjeszteni.

Budapest, 1998. december

Dr. Polt Péter