OBH 9960/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Almási Eszter

Az eljárás megindulása:

A panaszos azért fordult panasszal hivatalomhoz, mert édesanyja és édesapja 1997. szeptember 19-én bekövetkezett halálos közúti balesetéről, csak négy nap szakadatlan "nyomozás" után szerzett tudomást.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) alapján az ügyben az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog érintettsége miatt indítottam vizsgálatot.

Az ügyben megkerestem az Országos Rendőrfőkapitányt és a Petz Aladár Megyei Kórház főigazgatóját (Győr), ahová a panaszos édesanyját a balesetet követően szállították.

A megállapított tényállás:

A panaszos Amszterdamban él. Levelében leírta, hogy szülei 1997. szeptember 19-én pénteken reggel indultak hozzá látogatóba gépkocsival Százhalombattáról. Mivel szombatig nem érkeztek meg, a panaszos folyamatosan érdeklődött a lakóhely szerint illetékes rendőrkapitányságon és az útba eső országok nagykövetségein, rendőri szerveinél. A százhalombattai rendőrkapitányság szeptember 20-án reggel azt a tájékoztatást adta telefonon, hogy nem kaptak semmilyen bejelentést, de bármi történt volna, ők tudnának a dologról. A panaszos ezt követően három napig szinte óránként hívta a rendőrséget és a nagykövetségeket. Megkérte egy barátját, hogy menjen szülei lakására, hátha ott kiderül valami.

A balesetről 1997. szeptember 22-én szerzett tudomást, amikor a százhalombattai rendőrkapitány, arról tájékoztatta, hogy édesapja a baleset helyszínén rögtön életét vesztette, édesanyja Győrben van kórházban, állapota életveszélyes. A balesetet követő napon édesanyja is meghalt.  

A panaszos később a kórházban azt a tájékoztatást kapta, hogy édesanyja a baleset délelőttjén még eszméletén volt és világosan elmondta, hogy lányához indult Amszterdamba és kérte, hogy értesítsék. 

Az Országos Rendőrfőkapitány megkeresésemre a panaszt megvizsgálta. Megállapította, hogy a baleset helyszínére elsőlegesen az OMSZ győri mentőszolgálata érkezett, a panaszos édesanyját ők szállították kórházba. A mentőgépkocsiban az orvos közölte a sérült hölggyel, hogy férje életét vesztette. A baleset helyszínére érkező rendőri "helyszínszemle bizottság" a személygépkocsi vezetőjének és utasának személyazonosságát a szükséges iratok hiányában nem tudta megállapítani. A sérültek azonosítására csak a balesetet követően 5-6 óra leteltével került sor a kórházban, ahol az ápolók leltárjegyzéket vettek fel a sérült hölgy személyi okmányairól. Az iratokból rögzítette az intézkedő rendőr a házaspár adatait, melyekben a hozzátartozóra utaló adat nem állt rendelkezésre. A panaszos édesanyja a kórházban elvesztette az eszméletét, így az oda érkező rendőr már nem tudott vele beszélni.  

A győri Petz Aladár Kórház főigazgatója megkeresésemre leírta, hogy a panaszos édesanyja ellátása során eszméletét vesztette, amit később sem nyert vissza és így a kórtörténeti anyagban csak annyit tudtak rögzíteni, hogy legközelebbi hozzátartozója - lánya - amszterdami lakos. A főigazgató tájékoztatása szerint a kórház a jogszabályi előírásoknak megfelelően, minden esetben értesítést küld a beteg lakcímére, ha a közvetlen hozzátartozó címe nem derül ki, de ezt nem tudják igazolni. Így a konkrét esetben sem volt mód annak bizonyítására, hogy a panaszos szülei lakására értesítést küldtek volna az édesanyja kórházi felvételéről. 

Irányadó jogszabályok:

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról

17. § (1) A helyszínbiztosítás az a rendőri tevékenység, amelyet a rendőr bűncselekmény vagy egyéb esemény helyszínén, a helyszíni szemle előtt, annak során, szükség esetén azt követően a helyszín őrzésére, lezárására, a nyomok biztosítására foganatosít.
(4) A bűncselekmény vagy a baleset helyszínén életét vesztett, illetve súlyos és életveszélyes sérüléssel kórházba szállított személy közvetlen hozzátartozóját az ügyben eljáró rendőri szerv haladéktalanul értesíti. Ha gyermekkorú személy szenved sérülést, a rendőrség a szülő vagy gondozó értesítését is megkísérli. Az ilyen értesítést megfelelő körültekintéssel és tapintattal kell megtenni.

40/1968. (Eü. K. 14.) EüM utasítás
a gyógyintézeteknek (orvosoknak) a közlekedési baleset, a bűntett és a tűzeset következtében sérült személyekkel kapcsolatos kötelezettségéről

A beteg hozzátartozójának értesítése a kórházba felvételről
4. § (1) A kórház köteles a betegnek a kórházba való felvételéről az általa megjelölt hozzátartozóját távbeszélőn vagy írásban haladéktalanul értesíteni, ha a felvételről a hozzátartozója nem tudott, illetőleg nem tudhatott (pl. balesetből kifolyólag vagy bármely más okból közterületről, orvosi rendelőből szállították kórházba).
(2) Ha a beteg bármely okból nyilatkozni nem tud, a kórházba való felvételről a lakáscímére kell értesítést küldeni, feltéve, hogy a lakáscíme a nála levő személyi igazolványból vagy egyéb iratból megállapítható. Ha a nyilatkozatra képtelen beteg lakáscíme nem állapítható meg, a kórházba való felvételről a rendőrség helyi szervét (rendőrőrs vagy rendőrkapitányság) kell távbeszélőn vagy írásban értesíteni.

A vizsgálat megállapításai:

Az országgyűlési biztosok állandó - az Alkotmánybíróság álláspontjával megegyező - gyakorlata, hogy az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményét olyan alkotmányos alapértéknek tekintik, amely minden jogalkalmazót kötelez. A jogbiztonság követeli meg, hogy nemcsak a jogszabályok, de a rájuk alapozott normatív intézkedések egyaránt, világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára (75/1995. (XII. 21.) AB határozat). A jogbiztonság követelményének részét képezi a tisztességes eljáráshoz való jog, amelynek garanciáit az eljárási szabályok részletezik, és amely minden hatósági vagy hatósági jellegű intézkedés során megilleti az állampolgárt. Enélkül ugyanis a törvények és más jogszabályok rendelkezései nem juthatnak érvényre. A formális eljárási garanciák megsértése arra vezet, hogy már nem töltik be a rendeltetésüket - nem teszik kiszámíthatóvá a jogintézmények működését. Az Alkotmányból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog abban az esetben is kötelezi a jogalkalmazót, ha annak tevékenységét a jogszabály nem köti részletes eljárási garanciákhoz. A jóhiszeműség, elfogulatlanság, ésszerű időn belüli döntésre törekvés akkor is kötelezi a jogalkalmazót, ha nem eljárási kódex rendelkezik róluk.

A halált, illetve súlyos sérülést okozó baleset, önmagában is nehezen feldolgozható traumát okoz a közeli hozzátartozónak. Ezért az ilyen esetekkel összefüggésben eljáró hatóságoknak, illetve közszolgáltatóknak a tisztességes eljárás követelményeit fokozottan szem előtt kell tartaniuk és különös odafigyelést kell tanúsítaniuk az ügyintézés során.

A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 17.§ (4) bekezdése azt írja elő, hogy a baleset helyszínén életét vesztett, illetve súlyos és életveszélyes sérüléssel kórházba szállított személy közvetlen hozzátartozóját az ügyben eljáró rendőri szerv haladéktalanul értesíti. Jelen esetben a szükséges adatok hiányában a helyi rendőrség ennek a kötelezettségének nem tudott eleget tenni.

Az Országos Rendőrfőkapitány a konkrét ügyben azt a tájékoztatást adta, hogy az ORFK 7/1997. számú utasítása alapján a helyi rendőri szervek jelentési kötelezettsége az ORFK Főügyelete felé közlekedési eseményekkel kapcsolatban csak abban az esetben áll fenn, ha illetékességi területükön több személy halálát okozó közlekedési baleset vagy halálos tömegszerencsétlenség történt. 

A hivatkozott utasítás Hivatalomnak megküldött szövege szerint a rendőri szervek a mellékletben felsorolt eseményekről az ügyeleteik útján kötelesek jelentést tenni a Főügyeletnek. A melléklet a Rendőrfőkapitány által leírt két eseten túl felsorol közlekedési bűncselekményeket, amelyeket szintén jelenteni kell a Főügyeletnek, ha halált vagy tömegszerencsétlenséget okoztak. Az utasítás csak a jelentés módja szerint tesz különbséget. Míg több ember halála esetén azonnali távbeszélőn történő bejelentést ír elő, addig a többi esetben haladéktalanul kell írásban jelenteni az eseményt. 

A Rendőrfőkapitány úgy értékelte, hogy az utasításban előírt jelentési kötelezettség a panasszal érintett esetre nem vonatkozik. Mivel az utasítás nem jogszabály, hanem belső intézkedés, amely elsődlegesen a rendőrségi érdekből fontos esetek szempontjából írja le a jelentési kötelezettség alá eső eseteket, a Főkapitány értelmezést elfogadom. Ebben az esetben az eljáró rendőri szervek az Utasítást nem sértették meg. A panaszos azonban joggal várhatta, hogy a rendőri szervek tájékoztatni tudják arról, hogy ki bír tudomással a közlekedési balesetekről. Megállapítom, hogy a jogbiztonság alkotmányos követelményéből eredő tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott, hogy a rendőrség nem tudott felvilágosítást adni a balesetről és annak következményeiről az azt követő negyedik napig.

A kórház a 40/1968. (Eü. K. 14.) EüM utasítás 4. § (1) bekezdése szerint köteles a beteg felvételéről az általa megjelölt hozzátartozóját haladéktalanul értesíteni, ha a felvételről a hozzátartozója nem tudott, illetőleg nem tudhatott. A (2) bekezdés kimondja, hogy a beteg lakáscímére kell értesítést küldeni a kórházba való felvételéről. Amennyiben a nyilatkozatra képtelen beteg lakáscíme nem állapítható meg, a kórházba való felvételről a rendőrség helyi szervét kell távbeszélőn vagy írásban értesíteni.

Jogszabályban előírt értesítési kötelezettség esetén, elvárható a kórháztól, hogy a kötelezettség teljesítését a későbbiekben igazolni tudja. A haladéktalan tájékoztatás kötelezettsége arra az esetre is vonatkozik, amikor ismert hozzátartozó hiányában a lakáscímre küldenek értesítést. Jelen esetben nem deríthető ki, hogy a panaszos szüleinek lakáscímére, küldött-e a kórház értesítést, illetve ha ez megtörtént, mennyi idővel a panaszos édesanyjának kórházi felvételét követően került rá sor. Megállapítom, hogy a  tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben okozott sérelmet, ezáltal visszásságot a Petz Aladár Kórház, azzal, hogy a panaszos édesanyjának kórházi felvételéről való haladéktalant értesítés megtörténtét igazolni nem tudta, így kérdéses maradt, hogy arra sor került-e egyáltalán.

Ajánlások:

Az Obtv. 21.§ (1) bekezdése alapján a feltárt visszásságok orvoslására az alábbi kezdeményezéseket teszem:

1.) Felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy 

- rendőrség ügyeleti szolgálatáról és a közreműködésével teljesítendő jelentési kötelezettség rendjéről szóló utasítást módosítsa úgy,

	hogy abban az esetben, ha a rendőri szerv a Rendőrség Szolgálati
	Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 17.§ (4) bekezdésében előírt
	értesítési kötelezettségét azért nem tudja teljesíteni, mert nincs tudomása a
	baleset helyszínén életét vesztett, illetve súlyos és életveszélyes sérüléssel
	kórházba szállított személy közvetlen hozzátartozójának elérhetőségéről,
	haladéktalanul jelentse az esetet a Főügyeletnek, valamint

	ha a kórház azért értesíti a rendőrség helyi szervét a beteg felvételéről - a
	40/1968. (Eü. K. 14.) EüM utasítás alapján -, mert a beteg
	hozzátartozójának elérhetőségéről, illetve a beteg lakcíméről nem rendelkezik
	tudomással (4.§ (2)), a helyi rendőri szerv haladéktalanul jelentse az esetet a
	Főügyeletnek,

Az utasítás megfelelő módosítását követően, kötelezze a helyi rendőri szerveket, hogy az érdeklődő hozzátartozót irányítsák a Főügyelethez.

2.) Kérem a Petz Aladár Kórház főigazgatóját, hogy gondoskodjon a 40/1968. (Eü. K. 14.) EüM utasításban előírt értesítési kötelezettség teljesítésének igazolhatóságáról.

Budapest, 2000. március 18.

Dr. Polt Péter