OBH 9784/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Garamvári  Miklós

A vizsgálat megindítása

A panaszosok beadványukban a Képző-és Iparművészeti Szakközépiskolának gyermekük ügyében folytatott eljárását sérelmezték.

Az ügyben a vizsgálatot 1998. március 4-én megindítottam.

A vizsgálat megindításával egyidejűleg megkerestem a Képző-és Iparművészeti Szakközépiskola (a továbbiakban: iskola) igazgatóját a, Magyar Képzőművészeti Főiskola (a továbbiakban: MKF) rektorát valamint a Beszédvizsgáló Országos Szakértői és Rehabilitációs Bizottság és Gyógypedagógiai Szolgáltató Központ (a továbbiakban: Beszédvizsgáló) igazgatóját tekintettel arra, hogy a panaszosok által rendelkezésemre bocsátott információk alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság fennállására engedtek következtetni.

Az érintett alkotmányos jogok

Az országgyűlési biztos eljárása során a következő alkotmányos jogokat vizsgálta az üggyel kapcsolatban:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmányának (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

2. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

A vizsgálat megállapításai

A panaszosok,  gyermekük 1997. év végi bizonyítványának értékelése ellen 1997. június 30-án  fellebbezést nyújtottak be a MKF rektorához, amelyben kérték a tanuló bizonyítványában szereplő elégtelen osztályzatok érvénytelenségének megállapítását és egyben kémia és történelem tantárgyakból a tanuló számára független vizsgabizottság előtti pótvizsgák lehetőségének megadását.

A fenntartó 1997. július 24-én hozott határozatában elbírálta a kérelmet és lehetőséget adott a tanulónak a javítóvizsgán való részvételre. Az igazgatóhoz intézett levelében - anélkül, hogy érdemben döntött volna a mentesítés jogszerűségének kérdésében - felkérte az iskola igazgatóját, hogy saját jogkörében eljárva írásban hozzon határozatot a tanuló magyar nyelvtan és irodalom tantárgyak alóli mentesítéséről.

Ennek a felkérésnek az igazgató eleget tett, és 1997. augusztus 19-én hozott határozatában a tanulót részlegesen felmentette az írásbeliség alól magyar nyelvből, és elutasította felmentését a tantárgy tanulása, a beszámolás és értékelés kötelezettsége alól.

A Közoktatásról szóló, 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Köot.) 83. § (1) bekezdése szerint a nevelési-oktatási intézmény a gyermekkel, a tanulóval kapcsolatos döntéseit – jogszabályban meghatározott esetben és formában – írásban közli a tanulóval, illetve a szülővel. 

A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló, 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet 23. § (4) bekezdése szerint ha a tanulót egyéni adottságai, fogyatékossága, továbbá sajátos helyzete alapján mentesítették a tantárgy, tantárgyrész tanulása alól, tudásáról nem kell számot adnia, illetőleg tudásáról az iskola által meghatározott módon ad számot. 

A mentesítés iránti kérelemben meg kell jelölni a kérelem indokát. Ha a mentesítést a tanuló testi érzékszervi, értelmi, beszéd-, illetve más fogyatékosságára tekintettel kérik, az illetékes szakértői és rehabilitációs bizottság, ha pedig beilleszkedési zavar, tanulási nehézség, magatartási rendellenességre tekintettel kérik, a nevelési tanácsadó szakértői véleményét be kell csatolni.

Figyelembe véve, hogy  az iskola igazgatójához a panaszosok mentesítés iránti határozott kérelmet nem nyújtottak be valamint azt, hogy sem a Köot. sem más jogszabály nem sorolja a mentesítéssel kapcsolatos döntést az alakszerű határozattal elbírálandó eseti körbe, az iskola igazgatója az alakszerű határozathozatal konkrét utasításig történő mellőzésével nem sértette meg a Köot. határozathozatali kötelezettséget előíró rendelkezését. 

A teljes nyelvi felmentéssel kapcsolatban a rendelkezésemre álló dokumentumok alapján az alábbiakat állapítottam meg:

A Beszédvizsgáló a közoktatásról szóló, 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Köot) 30. § (9) bekezdése alapján , amely szerint "...a testi, érzékszervi, értelmi, beszéd- és más fogyatékos tanulót, illetve a beilleszkedési zavarral, tanulási nehézséggel, magatartási rendellenességgel küzdő tanulót – jogszabályban meghatározott munkamegosztás szerint a szakértői és rehabilitációs bizottság vagy a nevelési tanácsadó szakértői véleménye alapján – az igazgató mentesíti – a gyakorlati képzés kivételével – egyes tantárgyakból, tantárgyrészekből az értékelés és minősítés alól" 1997. április 14-én, 2523/97 számú szakvéleményében javaslatot tett a gyermek részleges írásbeliség alóli felmentésére.

Külön megkeresésemre a Beszédvizsgáló az alábbi tájékoztatást adta: "A gyermek esetében a felmentést úgy kell értelmezni, hogy a magyar nyelv és irodalom tantárgynál a nyelvtani részből szóbeli felelettel számol be (szabályok, példák stb.) hasonlóan irodalomból is. 

Irodalomból nem kell írásbeli munkájával beszámolnia, azaz a magyar nyelv és irodalom tantárgy osztályozása csak szóbeli felelet alapján értékelhető." A Beszédvizsgáló igazgatója tájékoztatott arról is, hogy  a fenti értelmezést a tanuló szüleivel ismertette.

Az iskola igazgatója által adott tájékozatás az alábbiakra terjedt ki: A tanuló az írásbeliség alóli felmentést - az alakszerű határozat lététől függetlenül - az egyes tárgyak lehetőségeinek figyelembevételével automatikusan és minden tárgyra vonatkozóan megkapta. A felmentés folyamatos alkalmazásáról a közismereti igazgatóhelyettes egyértelmű tájékoztatást adott a szülők részére. 

Az igazgató az MKF főtitkárának a következő felvilágosítást adta: A tanuló érdemjegyei nem írásban történő feleltetés eredményei. Magyar nyelvtanból a szaktanár az év végi osztályzat lezárása előtt írásban közölte a szülőkkel, hogy gyermkük elégtelenre áll, és ezért egy további, szóbeli felelési lehetőséget ajánlott fel az eredmény kijavítására. Ezt a lehetőséget a szülők a gyermek ellenőrző  könyvébe írt üzenetben visszautasították.

Hivatalomhoz intézett beadványukban a panaszosok sérelmezték továbbá azt, hogy az iskola igazgatója a panaszosok által kért, az MKF által elrendelt és az Országos Közoktatási Szolgáltató Iroda (a továbbiakban: OKSZI) által megszervezett javítóvizsga helyéről és időpontjáról tájékoztatást adott, de annak tantárgyairól nem.

A csatolt iratok alapján megállapítható, hogy az iskola igazgatója 1997. július 9-én kelt levelében, külön felkérte az OKSZI igazgatóját, hogy a vizsgákkal kapcsolatos tudnivalókat ne csak az iskolával, hanem közvetlenül a tanulók szüleivel is közöljék.

Az OKSZI 1997. július 14-én csak arról értesítette az igazgatót, hogy a javítóvizsgák lebonyolítása 1997. augusztus 25-én 10 órakor kerül lebonyolításra a szegedi Tömörkény István Gimnázium  és Művészeti Szakközépiskolában. 

Ezeket az információkat az igazgató 1997. július 21-én kelt levelében közölte a szülőkkel. Az 1997. augusztusi javítóvizsga tantárgyi körét pedig értelemszerűen határozták meg a tanuló év végi bizonyítványban közölt elégtelen értékelések.  

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

Az általam lefolytatott vizsgálat, a rendelkezésemre bocsátott iratok, a panaszolt oktatási intézmény vezetőjének, a Beszédvizsgáló igazgatójának valamint a MKF rektorának  tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy az Obtv.-ben megjelölt, az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogsértés nem történt.

Az ügyben eljárt intézmények a vonatkozó eljárási szabályokat betartották, a benyújtott panaszokat kivizsgálták és megtették mindazokat az intézedéseket, amelyeket e jogszabályok számukra kötelezően írnak elő.  

Az országgyűlési biztosnak nincs módja és lehetősége további bizonyítási eszközöket beszerezni. Ennek megfelelően az ügyben tartalmilag azokra a bizonyítékokra kellett hagyatkoznia, amelyeket a felek benyújtottak. A formai és tartalmi vizsgálat így alkotmányos visszásság megállapítását nem tette lehetővé.

Budapest, 1998. március

Gönczöl Katalin