OBH 9249/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása

E. G. brit állampolgár (panaszos) panasszal fordult az Országgyűlési Biztoshoz. Beadványában előadta, hogy "A második világháború előtt és alatt igazságtalanul elszenvedett sérelmeim kárpótlására vonatkozó kérésemet az összes eredeti bizonyító okiratok kíséretében 1992-ben beadtam az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz (OKKH).

Panaszos sérelmezte, mint írja: "Annak ellenére, hogy akkor már 72 éves voltam, ügyem elintézése négy és fél évig húzódott, amikor is az OKKH 605.000 Ft értékű kárpótlási jegyet utalt ki számomra."

Mivel a rendelkezésemre álló információk alapján alkotmány - 2. § (1) bekezdésben biztosított jog: "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.", továbbá az 57. § (5) bekezdésében rögzített jog, mely szerint: "A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti" - megsértésére lehetett következtetni. Ezért vizsgálatot rendeltem el.

Az ügy tisztázása érdekében megkerestem az OKKH elnökét a célból, hogy panaszos kárpótlási ügyében keletkezett  valamennyi iratot  részemre küldje meg.

Megállapított tényállás

Panaszos 1992. október 15. napján dátumozott kárpótlás iránti kérelmet terjesztett elő az OKKH-hoz. (személyi kárpótlás iránti kérelem) Az 1992. évi XXXII. törvény (III. Kpt.) alapján előterjesztett kérelmében szó szerint: "1943.05.01. - 1944.12.30."-ig terjedő időre "harcoló alakulatok kötelékében" a Szovjetunióban teljesített munkaszolgálat címén kérte kárpótlás - kárpótlási jegyben történő - megállapítását.

OKKH a kérelmet 1992. XI. 2. napján 524264-es számon iktatta. Panaszos személyi kárpótlás iránti kérelmét OKKH 1994. május 30. napján kelt és 1994. augusztus 4. napján kézbesített 22-7370063-524264/1-1994. számú határozatával elutasította azzal az indokkal, hogy 1943. május 1-től, 1994. december 30-ig megjelölt munkaszolgálat nem minősül harcoló alakulat kötelékében teljesített munkaszolgálatnak, ezért a kérelem nem teljesíthető.

Panaszos - jogi képviselője útján - kérte az OKKH hivatkozott szám határozatának felülvizsgálatát a Fővárosi Bíróságtól 1994. augusztus 18. napján.

A Fővárosi Bíróság a 2K 39063/94/1-I. számú és 1994. november 16. napján kelt, de az OKKH-hoz 1994. november 22. napján érkezett végzésében arra hívta fel az OKKH-t, hogy a végzés kézhezvételétől számított 30 napon belül,  a megküldött keresetre nyilatkozatát terjessze elő és hogy ugyanezen idő alatt csatolja az 524264/94. számú iratokat.

OKKH a bírósági felhívásnak nem tett eleget a megadott határidőn belül. Ezért a Fővárosi Bíróság 1995. V. hó 17. napján a 2K 39063/1994/1-I számú újabb végzésében ismételten felhívta az OKKH-t nyilatkozatának előterjesztésére, és az 524264/94. számú iratok 30 napon belül való megküldésére.

OKKH  - a bíróság felhívásának csak - az 1996. III. hó 8. napján kelt nyilatkozatával, és az ehhez csatolt iratok bíróság részére történő megküldésével tett eleget.

A Bíróság 1996. június 16. napján hozott 2K 39063/1994/3. számú ítéletével az OKKH 1994. V. 30-án kelt és 524264/94 számú határozatát hatályon kívül helyezte, és az OKKH-t új eljárásra kötelezte. 

A bíróság az ügy iratait 1996. augusztus 30. napján kelt 39063/94/3-I. számú végzésével küldte meg az OKKH-hoz, mely iratokat  az OKKH-nak 1996. IX. 3. napján kézbesítettek. 

A bíróság  ítélete az 1996. augusztus 26. napján kelt végzés szerint 1996. július 14. napján jogerőre emelkedett. A jogerős ítélet arra kötelezte az OKKH-t, hogy a megismételt eljárás  során az alkotmánybírósági döntéssel hatályban tartott 1992. évi XXXII. törvény (III. Kpt.) 3. § (1) bekezdés c) pontja alapján kell a kérelmet elbírálni, módot kell adnia arra, hogy panaszos a 111/1992. (VIII.1) Kormányrendelet 2. § (1) bekezdése alapján őt terhelő bizonyítási kötelezettségének a sérelem elszenvedésének ténye és időtartama tekintetében eleget tehessen, s állást kell foglalnia abban a kérdésben is, hogy panaszos a munkaszolgálatban töltött idő alatt elszenvedett sérelmen túl igényt tarthat-e, s ha igen, milyen időszakra szólóan a deportálás utáni kárpótlásra.

OKKH az új eljárást lefolytatta, s panaszos részére hozott 22-7370063-524264/8-1996. számú és 1996. szeptember 30. kelt határozatával 506.000 Ft névértékű kárpótlási jegyben fizetendő kárpótlást állapított meg 1941.10.01-től - 1944.11.30. munkaszolgálatban töltött (1157 nap), továbbá az 1944.12.01. és 1945.07.10. közt deportálásban töltött (222 nap) időre tekintettel.
Ez utóbbi határozat ellen panaszos jogorvoslati kérelmet nem terjesztett elő, a határozat a kézbesítés napján - 1996. X. 2.-án - jogerőssé vált.

A Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 1993. június 23-án kelt és B119853/93/11. iktatószámú levelében szó szerint: azért kereste meg az OKKH-t, hogy "Tárgyban nevezett külföldön elő magyar személy, öregségi nyugdíj iránti kérelmet terjesztett elő az Igazgatóságnál. A csatolt MIOKI igazolás szerint 1941.X. hótól - 1944. VI.  hóig  munkaszolgálatos, majd 1944. végétől 1945.VII.10-ig deportált volt. Kérjük szíveskedjenek a fenti időről Hatósági Bizonyítványt Igazgatóságunknak megküldeni."

Az Igazgatóság levele, a csatolt igazolással 1993. VI. 30-án érkezett az OKKH-hoz. OKKH ezt követően panaszos részére munkaviszonyának rendezése céljából 1995. III. 22. napján kelt 616831/1/1992. számon hatósági bizonyítványt állított ki arról, hogy panaszos 1941. X. 1-től munkaszolgálatos volt. Ugyancsak ezen a napon, és azonos iktatószámon az OKKH azt is hatósági bizonyítvánnyal  igazolta, hogy panaszos 1944. VI. 1-től 1945. VII. 10-ig deportált volt.

Ezt követően panaszos részére a hivatkozott igazolások figyelembevételével a Nyugdíjbiztosító Igazgatóság nyugdíjat állapított meg. 
Panaszos nyugdíjának megállapítását követően panaszost már ellátták nyugdíjfolyósító törzsszámmal  (173-00488-7). 

Miután már az Igazgatóság panaszos részére az öregségi nyugdíjat megállapította, az OKKH a 93/1990. (XI.21.) sz. kormányrendelet alapján Összesített Hatósági Bizonyítványt adott ki panaszos nyugdíjának felemelése céljából, azaz a már megállapított nyugdíjának felemelése céljából. (Az Összesített Hatósági Bizonyítvány száma: 616831/5/1992.  és  kelte 1995. szeptember 20.) Ezen Összesített Hatósági Bizonyítvány alapján panaszos nyugdíját visszamenőlegesen 1992. V. 1. napjától havi 1250 Ft-tal emelték fel. Az emelés összege jogszabályban meghatározott időpontban és mértékben azóta is növekszik. 

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának vizsgálata panaszos ügyében hozott bírósági határozatokat  (végzés, ítélet) nem érinti. Ugyanis az 1993. évi LIX. törvény 29. § (1) bekezdés f) pontja nem teszi lehetővé, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa  a bírósági határozatokat felülvizsgálja. A vizsgálat kizárólag az OKKH, illetve a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság eljárására terjedt ki. 

Panaszos személyi kárpótlás iránti kérelmének elbírálásához a III. Kpt. és a végrehajtására kiadott 111/1992. (VII.1.) Kormányrendelet (R), valamint az 1991. évi XXV. törvény (Kpt.) rendelkezései az irányadók.

Panaszos kérelme elbírálásának időpontjában a III. Kpt. akkor hatályos  3. §-ának  (1) bekezdése és c) pontja szerint: "A 6-8. §-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért; Közvetlenül a harcoló alakulatok kötelékében teljesített munkaszolgálat".
Ugyane szakasz ugyane bekezdése pedig lehetővé teszi a kárpótlás megállapítását: "A II. világháború alatt faji, vallási vagy politikai okból külföldre történt deportálás" miatt.

A III. Kpt. 4. § b) pontja rögzíti, hogy: Kárpótlásra az a sérelmet szenvedett jogosult: b) aki a sérelem elszenvedésekor magyar állampolgár volt. 

A III. Kpt. 14. §-a  akként rendelkezik, hogy: "E törvény alapján benyújtott kárpótlási kérelmek elbírálására az 1991. évi XXV. törvény 10–12. §-ában foglaltak az irányadók ......" meghatározott eltérésekkel. 

Az 1991. évi XXV. törvény (Kpt) 12. § (1) bekezdése szerint: "A kérelmet írásban kell benyújtani. A kérelem benyújtására a 11. § (1) bekezdésében előírt határidő elmulasztása jogvesztéssel jár." 
A (2) bekezdés rögzíti, hogy "A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetőleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre."

Az (5) bekezdés a) pontja rögzíti, hogy "Az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat."

Az R 2. § (1) bekezdése elrendeli, hogy "A Tv. 3. §-ában meghatározott sérelmek elszenvedését a kérelmezőnek kell bizonyítania."
Az R 9. § (1) bekezdése úgy szól, hogy "A kárpótlásra irányuló kérelmet az e rendelet mellékletének megfelelő nyomtatványon ("Adatlapon") kell előterjeszteni".

A (3) bekezdés kimondja, hogy: "Az adatlapot a szükséges bizonyítékokkal együtt közvetlenül az OKKH-hoz, vagy a lakóhely szerint illetékes kárrendezési hivatalhoz lehet benyújtani."

A (4) bekezdés azt rendeli, hogy: "Nem kell okirati bizonyítékait ismételten beterjesztenie annak a kérelmezőnek, aki azokat az OKKH-nál benyújtott nyugdíjemelés iránti kérelemhez csatolta.

A vizsgálat megállapította, hogy panaszos nevében jogi képviselője kárpótlás iránti kérelmet terjesztett elő a hivatkozott jogszabály mellékleteit képező formanyomtatványon. A beadott kérelmet jelentő formanyomtatványnak  azonban csak a 38. pontjában megfogalmazott jogcímen 1943. V. 1-től - 1944. XII. 30-ig terjedő időre, harcoló alakulat kötelékében teljesített munkaszolgálat elszenvedésével okozott sérelméért kért kárpótlást és ennek bizonyítékául kettő tanú vallomását jelölte meg és az utóbbiakat is csatolta. A kérelmet az OKKH 1992. XI. 2. napján az 524264-es számon iktatta. 

A vizsgálat által feltárt tények ellentmondanak panaszos azon állításának, hogy "Kérésemet az összes eredeti bizonyító okiratok kiséretében" beadtam 1992-ben .... az OKKH-nak. Ugyanis panaszos a deportálás miatt elszenvedett sérelmét bizonyító okiratot 1992-ben nem adta be az OKKH-nak, mert ezen bizonyító okiratot a már hivatkozott Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságnak küldte meg, a hozzá intézett kérelme mellékleteként 1993. VI. 18. napján, mely iratot az Igazgatóság küldte meg az OKKH-nak, melyet ez utóbbi, 1993. VI. 30. napján a 616831-es számon iktatott. 

A vizsgálat megállapította, hogy az OKKH-nak - mert az ügyben az ügyintézési határidőt a Kpt. idézett rendelkezése értelmében nem hosszabbította meg, noha erre lehetősége lett volna - 6 hónapon belül, azaz  1993. május 2. napjáig határozatot kellett volna hoznia panaszos kérelme tárgyában. A hivatal ezt a határidőt több mint egy évvel túllépte, tekintettel arra, hogy OKKH első fokon a kérelmet elutasító határozatot 1994. V. 30. napján hozta meg. 

OKKH az ügyintézői határidő túllépésével megsértette az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam" - rendelkezéseiből folyó jogbiztonság alkotmányos elvét, miáltal alkotmányos visszásságot idézett elő.

A vizsgálat megállapította,  hogy az OKKH - bár késedelmesen - de a III. Kpt. 3. § (1) bekezdés c) pontja alapján panaszos kárpótlás iránti kérelmét jogszerűen utasította el.  Ugyanis a III. Kpt. 3. § (1) bekezdés c) pontja - a kérelem elbírálásának időpontjában - csak a közvetlenül harcoló alakulatok kötelékében teljesített munkaszolgálat elszenvedése miatt tette lehetővé a kárpótlás megállapítását. Panaszos pedig e kategóriába sorolhatónak nem volt tekinthető. Ellentétben panaszos állításával - kérelmét nem azért utasította el az OKKH "mert nem volt frontszolgálata", hanem azért, mert az irányadó jogszabály szerint az általa elszenvedett munkaszolgálat nem harcoló alakulat kötelékében történt. 

Az elutasító határozatot követő időben 1995. II. 18. napján az Alkotmánybíróság az említett rendelkezést megsemmisítette, visszamenőlegesen 1992. július 1. napjától. Ez azt jelentette, hogy az Alkotmánybíróság által hozott megsemmisítő határozat időpontjától akkor is jár a kárpótlás, ha a munkaszolgálatot a kérelmező - mint a panaszos - nem harcoló alakulat kötelékében szenvedte el. 

A kérelmet elutasító határozat bírósági felülvizsgálatát panaszos  jogi képviselője 1994. augusztus 18-án kelt keresettel kérte a bíróságtól. A Fővárosi Bíróság azt  követően két ízben is 30 napos határidő kitűzésével felhívta OKKH-t az ügyiratok a bíróság elé terjesztésére, először 1994. november 16-án, majd ezt követően 1995. V. 17. napján.

OKKH e  felhívásoknak határidőben nem tett eleget, érdemi ellenkérelmét és az ügy iratait csak késedelmesen, az első felhívásban megjelölt határidő elteltétől számított 15 hónap elteltével terjesztette elő a bírósághoz. OKKH ezzel a mulasztásával megsértette az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében megfogalmazott rendelkezést, mely szerint: "A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti." OKKH több mint 15 hónapon keresztül mulasztásával akadályozta panaszos jogorvoslati joga érvényesülésének lehetőségét, mellyel alkotmányos visszásságot idézett elő.

Az OKKH mulasztása vezetett oda - a bíróság nagyfokú leterheltségén túl - hogy panaszos ügyében csak 1996. július 16-án született bírósági ítélet, mely 1996. július 14. napján emelkedett jogerőre. 

Egyébként OKKH panaszos személyi kárpótlási ügyében 1996. szeptember 30-án kelt határozata - alkotmányos visszásságot már nem vet fel -  mely panaszos által elszenvedett sérelem (munkaszolgálat, deportálás)   miatt lett megállapítva - panaszos állításától eltérően - 506.000 Ft kárpótlási jegyben,  mely azonos azzal az összeggel, amelyet már a hivatkozott jogszabályok előírnak.

Panaszos által elszenvedett sérelmek miatt munkajogi helyzetének rendezéséről és nyugdíjának felemeléséről a 74/1991. (VI. 10.) sz. kormányrendelet (R1), valamint az 93/1990. (XI. 21.) sz. kormányrendelet (R) rendelkezései az irányadók.  Az R1. 1. §-a úgy szól, hogy annak a személynek a nyugellátását ....... aki faji, nemzetiségi hovatartozás, vagy a nácizmussal szembenállása miatt 1938. és 1945. között: a) deportált volt, vagy b) munkaszolgálatot teljesített az R 1. §-a (3) bekezdésének  és 2. §-a (1)-(3) bekezdésének megfelelő alkalmazásával fel kell emelni. 

Az R1. 5. § (1) bekezdése szerint: a személyes szabadság korlátozásának tényleges időtartamát és az emelés összegét az érintett személy kérelmére a Kárpótlási Hivatal határozatában (Hatósági Bizonyítványban) állapítja meg. Az R1. 6. §-a azt rendeli, hogy a személyes szabadságnak az 1. § (1) bekezdésében meghatározott okból történő korlátozása idejét társadalombiztosítási szempontból szolgálati időként, munkajogi szempontból munkaviszonyban töltött időként kell számításba venni. 

Az R1. 1. §-ának (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "Abban az esetben, amikor a személyes szabadság megvonására, illetve korlátozására több alkalommal, vagy különböző jogcímen kerül sor, az emelés összegének meghatározásánál valamennyi időtartamot .......... egybe kell számítani."  

Az R hivatkozott 2. §-ának (1) bekezdése kimondja, "A szabadságvesztés, illetve a szabadságkorlátozás egy évet (365 naptári napot) meg nem haladó időtartamára járó emelés összege 500 Ft. A (2) bekezdés úgy szól, hogy az 1. § (3) bekezdésében meghatározott időtartam alapján járó emelés összege: a) az első évre havi 500 Ft, b) a második évtől az ötödik évvel bezárólag évenként havi 250 Ft, c) a hatodik évtől évenként havi 300 Ft. A (3) bekezdés szerint "Ha az 1. § (3) bekezdés alapján meghatározott időtartam a 365 naptári napot nem haladja meg, az emelés a (2) bekezdés a) pontja szerint, az egy vagy több évet meghaladó, de újabb 365 naptári napot el nem érő töredékévre pedig a (2) bekezdés b), illetőleg c) pontja alapján jár".

Panaszos személyi kárpótlási ügyeinek bírósági  tárgyalását megelőzően 1993. VI. 18. napján nyugdíjának megállapítása iránt kérelmet terjesztett elő a  már hivatkozott Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságnál.

A kérelem mellékletét képezte a Magyarországi Zsidó Hitközségek Szövetségének az az igazolása, mely  a munkaszolgálatban töltött időn felül bizonyítékul szolgált panaszos deportálásának időtartamára is.

Az említett igazolást az Igazgatóság az OKKH-nak azzal küldte meg, hogy a jelzett időpontról szóló és panaszos nevére kiállított Hatósági Bizonyítványt részére küldje meg. Az OKKH az Igazgatóság megkeresést 1993. VI  30. napján iktatta a 616831/1/1992. számon. 

A vizsgálat megállapította, hogy panaszosnak a Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz becsatolt nyugdíjmegállapítása iránti kérelméhez csatolnia kellett volna az OKKH által, részére a munkaviszony rendezése céljából (a szolgálati időként figyelembe vehető időt igazoló) kiállított Hatósági Bizonyítványt. Panaszos ezt elmulasztotta. Sőt panaszos leveléből kiderül, hogy beadványában nem tesz különbséget a nyugdíj megállapításának alapjául szolgáló szolgálati idő igazolásához szükséges Hatósági Bizonyítvány, és ennek alapján a már megállapított nyugdíj felemeléséhez szükséges Összesített Hatósági Bizonyítvány között. Ezért a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság ügyintézésével kapcsolatos kifogásai alaptalanok. Ugyanis a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság az ügyintézés során nem követett el hibát, azonban panaszos hiányosan adta be nyugdíjmegállapítása iránti kérelmét az Igazgatósághoz. Ugyanis panaszosnak e kérelme beadása előtt az OKKH-tól Hatósági Bizonyítvány kiállítását kellett volna kérnie, panaszos ezt azonban nem tette, hanem helyette a Hatósági Bizonyítvány kiállítása céljából OKKH-t  a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság kereste meg. 

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 50. §-nak (3) bekezdése úgy szól, hogy: "A hatósági bizonyítványt – a kérelem előterjesztésétől számított nyolc napon belül – írásban kell kiadni, illetőleg az ügyfél által benyújtott iratot záradékkal lehet ellátni. A hatósági bizonyítványban fel kell tüntetni, hogy azt kinek, milyen célból és milyen bizonyítékok alapján adták ki."

OKKH-nak a munkaviszony rendezése céljából - panaszos nyugdíja  megállapításához - a Hatósági Bizonyítványt a kérelem OKKH-hoz érkezését követő 8 napon belül, 1993. VII. 8. napján ki kellett volna adnia, illetve az Igazgatóság megkeresését legkésőbb 1993. VII. 15. napján teljesítenie kellett volna. OKKH e törvényben előírt határidő megtartását elmulasztotta, s csak 20 hónappal később - 1995. III. 22. napján - adta ki a Hatósági Bizonyítványt, illetve teljesítette a megkeresést. A mulasztás az Alkotmány már hivatkozott 2. §-nak (1) bekezdésben foglalt rendelkezés, a jogbiztonság alkotmányos elvének sérelmével járt, amely alkotmányos visszásságot idézett elő.

Az OKKH által panaszos nyugdíjának rendezése (felemelése) céljából  1995. szeptember 20-án a 616831/5/1992 számon kiadott Összesített Hatósági Bizonyítvány (ÖHB) panaszos kérelmének OKKH-hoz érkezéséhez viszonyítva, a törvényben előírtnál, több mint 2 éves késedelemmel került kiadásra, mely a jogbiztonság sérelmével, alkotmányos  visszásságot idézett elő.

A vizsgálat megállapította, hogy panaszos kérelmét hol Endre Gál, (616831-es  iktatószámú ügyek, munkaviszony rendezés, nyugdíjrendezés) hol  Gál Endre néven (524264-es iktatószámú személyi kárpótlási ügy) terjesztette elő. Panaszosnak ez a magatartása is szerepet játszott abban, hogy a hiányosan beadott kérelme, és az általa végrehajtott névcsere miatt ügyének nyilvántartása, különböző kérelmeinek összekapcsolása, nehezítette, zavarta  az OKKH munkáját. A vizsgálat azt is megállapította, hogy az OKKH iktató rendszere sem felel meg mindenben annak a követelménynek, hogy panaszoséval azonos (névcserés) kérelmeket gyorsan, feldolgozásra alkalmas állapotba rendezze. 

Így fordulhatott elő, hogy panaszos előbb  beadott kérelmét (524264), külön iktatószámon tartották nyilván, és nem szerelték ehhez  a később beadott (616831-es iktatószámon nyilvántartott) bizonyítékok egy részét kitevő, de tartalmilag az előbb beadott kérelemhez tartozó (deportálás miatt elszenvedett sérelem) sérelem elszenvedését igazoló bizonyítékot.

A vizsgálat által feltárt körülmények vezettek oda, hogy az OKKH elnöke 1995. július 18-án kelt levelében panaszost arról tájékoztatta, hogy "Nyilvántartásunk szerint Ön  személyi kárpótlási kérelmet nem nyújtott be hivatalunk címére."
A vizsgálat azt is megállapította, hogy az OKKH elnöke nyilvánvaló tévedését korrigálva, 1995. december 7-én kelt panaszos részére címzett levelében leírta, hogy "július 18-án adott válaszom sajnálatos módon téves információ miatt volt elutasító tartalmú. Ezért kérem Önt, hogy  azt tekintse semmisnek."

A vizsgálat megállapította, hogy OKKH panaszos nyugdíjfelemelésének összegét a jogszabályok által előírt mértékben helyesen - havi 1250 Ft-ban - állapította meg 1995. november 20. napján.

A határozatban megállapított kárpótlás összegét, illetve a nyugdíjfelemelés mértékét panaszos nem vitatta, azonban kifogásolta, hogy az említett összeghez későn jutott hozzá, mely a jelenlévő infláció miatt kevesebbet ér, mintha az említett összegekhez hozzájutott volna, ha ügyét a jogszabályokban meghatározott ügyintézési határidőben elintézték volna. Panaszos kéri az országgyűlési biztostól annak megállapítását, hogy ".... ez a késedelmes eljárás nekem milyen anyagi veszteséget jelentett, és kötelezze a hatóságokat annak megtérítésére." Az országgyűlési biztosnak ilyen kérés teljesítésére nincs hatásköre. Az ügy összes körülményeinek gondos mérlegelésével panaszosnak kell eldöntenie, hogy az OKKH mulasztása miatt Őt milyen károsodás érte, és hogy emiatt bírósághoz fordul-e. 

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. §-ának (1) bekezdésére hivatkozással felkérem az OKKH elnökét, hogy panaszos ügyével azonos ügyekben - az alkotmányos visszásság jövőbeni kialakulásának elkerülése érdekében - vizsgálja felül a Hivatal ügyiratkezelését és iktatórendszerét és tegye meg a szükséges intézkedéseket a "kettős iktatások" elkerülése érdekében. 

Az 1993. évi LIX. törvény 24. §-ára hivatkozással kezdeményezem Elnök úrnál, hogy indítson fegyelmi vizsgálatot - panaszos ügyében - az alkotmányos visszásságot előidéző mulasztást elkövető köztisztviselő felelősségre vonására.

Az 1)-2) pontban foglalt ajánlásom tekintetében kialakított állásfoglalásáról és megtett intézkedéséről Elnök úr szíves tájékoztatását várom. 

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint az OKKH elnökét is tájékoztatom. 

Budapest, 1998. március 26.

Gönczöl Katalin