OBH 9245/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Geller Balázs

Az eljárás megindulása
	1997. október 28-án a panaszos levélben fordult az OBH-hoz. A levél alapján dr. Polt Péter, az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese vizsgálatot indított. 1997. december 17-én a panaszos személyesen is panaszt tett az OBH-nál.
	1998. október 29-én az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese levélben megkereste dr. Bócz Endrét, a fővárosi főügyészt, melyre a főügyész úr 1998. november 20-i levelében válaszolt.

Az ügy tényei
	a)   A panaszos szerint saját tulajdonát képező családi házban él, amelynek egyik része üzlet. Ezt a részt évek óta bérbe adja, de a bérlőnek röviddel a panasz tárgyát képező események előtt felmondott, mert anyagi jellegű vitája támadt vele. A nyomozást megszüntető határozat szerint 1999. szeptember 18-án került sor a felmondásra. A vita tárgya, hogy az üzletet a bérbe adó panaszos által kifogásolt állapotban kívánja elhagyni a bérlő. A nyomozást megszüntető határozat alapján a vita tárgya nem bérleti díj volt, hanem a bérlemény felújítási költsége és más jogcím. A panaszos ügyvédjén keresztül tájékoztatta a bérlőt, hogy csak a szerződés teljesítése esetén viheti el a bérelt ingatlanon hagyott szolárium gépét. Ennek tetejét a panaszos házának általa lakott részébe vitte, a bérelt ingatlant pedig lezárta. 1997. október 17-én a bérlő élettársa követelte a panaszostól a bérlet kinyitását, majd mivel ezt a panaszos megtagadta, annak ajtajára fejszével több ütést mért. A panaszos a 107-es számon a rendőrség segítségét kérte, majd a bérlő élettársával együtt az utcán várakoztak a rendőrségre. A panaszos szerint kb. félóra elteltével 5-6 rendőr a bérlővel együtt megérkezett. A rendőrök igazoltatták a panaszost, majd a bérleti szerződés tanulmányozása után leverték az ajtó ékjét, hogy biztosítsák a bérlő bejutását. Ezt követően biztosították a bérlőnek, hogy a szolárium gépét elvigyék, illetve bementek a panaszos által egyedül lakott helyiségbe is, hogy a gép tetejének elvitelét is lehetővé tegyék. Nem tűnik ki a panaszos előadásából, hogy a rendőrök vitték-e el e gépet, illetve annak részeit, vagy más személy. 
	A panaszos sérelmezi továbbá a kérdéses intézkedés módját, a rendőrök viselkedését, valamint, hogy kérdésére nem igazolták magukat. A panaszos állítása szerint az intézkedésről semmilyen okmányt, iratot nem kapott.
	A panaszos sérelmezi azt is, hogy ezt követően számos hatóság nem vette komolyan panaszát és nem intézkedtek megfelelően az ügyében. Állítása szerint fenyegető telefonhívásokat is kapott az üggyel kapcsolatban.
	1998. január 21-én a Budapesti Rendőr-főkapitányság Hivatala, dr.Gál Gyula r.alezredes, hivatalvezető úr elutasította a panaszt. A tényállás szempontjából fontos, hogy e levél szerint a rendőrök nem léptek be a panaszos házába.
	1998. május 14-én a Fővárosi Ügyészség Nyomozó Hivatala határozatban megszüntette a panaszos feljelentése alapján indult nyomozást r.főtörzszászlós ellen a Be.139.§ (1) bek. b/ pont I. fordulata alapján. A nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése és az eljárás folytatásától sem várható eredmény. A határozat indoklása szerint a panaszos feljelentése alapján indult eljárás a BRFK Közrendvédelmi Főosztály Bevetési Osztálya beosztotti ellen, akik a panaszos ingatlanán 1997. október 17-én délelőtt intézkedtek. A bérbe adó és bérlő "közötti elszámolási vitába beavatkozva, a rendőrök kinyittatták a bérbe adóval az ajtót azért, hogy a bérlő és élettársa ismerőseik segítségével a bérlő dolgait elvihessék, továbbá a rendőrök felszólították a bérbe adót, hogy az ingatlan saját részébe elhelyezett ... tárgyat is engedje elvinni." A járőrvezető kijelentette, hogy a helyszínen az elé tárt szerződésekből és okmányokból megállapította, hogy "a bérlő ügyvédnél letétbe helyezte a bérleménnyel kapcsolatos tartozását, ezért lehetővé tették, hogy a bérlő a saját tulajdonát képező berendezéseit elszállíthassa."  A főtörzszászlós elismerte, hogy az ügyvédi levél másik oldalát nem olvasta, így nem volt tudomása arról, hogy a bérbe adó felmondta a bérleti szerződést. A határozat szerint a járőrvezető "elmondta még, hogy ha mindazon adatokról tudomása lett volna, melyeket csak később tudott meg, úgy döntött volna, hogy nem rendőri intézkedést igénylő ügy, és polgári peres úton intézzék le vitájukat."
	b)  Tisztázatlan tényállási elemek: mikor, és milyen hatállyal került sor a felmondásra; milyen jogcímeken és milyen követeléssel lépett fel a panaszos; csak a kérdése szoláriumot vagy más vagyontárgyakat is vissza kívánt tartani; voltak-e a bérlőnek más vagyontárgyai is az ingatlanon; valóban egyszerre érkezett-e a bérlő a rendőrökkel az ingatlanhoz, és ha igen miért; kapcsolatba lépett-e a bérlő a rendőrséggel a zálogjog ügyben; milyen segítséget nyújtottak a rendőrök az ingatlanba történő behatároláshoz; beléptek-e a rendőrök a panaszos bérbe nem adott ingatlanába; a rendőrök vitték-e el erről az ingatlanról a szolárium egyik részét?

Az érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és jogbiztonság követelménye (Alk. 2.§ (1) bek., a jogegyenlőség (Alk 70/A.§ (1) bek., valamint a magánlakás sérthetetlenségéhez való jog (Alk. 59.§ (1) bek.).

A vizsgálat megállapításai

A jogi kérdés
	Az adott ügy vizsgálatakor helytelen megközelítést eredményes a kérdéses cselekmények egy eseményként történő kezelése. A történést részcselekményekre kell bontani és így kell vizsgálni azok jogi vonzatát.
	A bérlet fennállása alatt a bérlőt megilleti a bérlet használata a bérleti szerződés keretei között. Ilyen esetben még a tulajdonossal szemben is felléphet a bérlete védelme érdekében. Évszázados gyakorlata a magyar büntetőjognak, hogy a bérlőt a tulajdonossal szemben is megilleti a jogos védelem a bérlet tartama alatt.
	A jelentés tárgyát képező ügyben egy bérleti szerződés felmondása után kívánta dolgait a bérelt területről elvinni a bérlő. A bérbeadó a Ptk. 429.§ szerinti zálogjogát akarta érvényesíteni.  Feltételezve azt, hogy valóban 1998. szeptember 18-án három hónapos felmondási határidővel került a bérlet felmondásra, a kérdéses cselekmények idején - 1998. október 17-én - a bérlet még fennállt, hiszen a felmondási idő még nem telt le. A bérlet fennállása alatt pedig a tulajdonos nem akadályozhatja a bérlőt az ingatlan jogszerű használatában, azaz onnan őt ki nem zárhatja. Ebben az esetben a tulajdonossal szemben is megilleti a birtokvédelem, a büntetőjogi értelembe vett jogos védelem a bérlőt.
	A tulajdonos tehát jogosan nem zárhatja el a bérlőt a bérleményétől, illetve ha ezt megteszi és a Btk. 176.§-ának egyéb feltételei teljesülnek, elköveti a magánlaksértés bűncselekményét. Az adott esetben tehát - még ha feltételezzük is a zálogjog érvényesítésének jogosságát - a felmondási idő le nem telte esetén az is kérdéses, hogy a tulajdonos, azaz a panaszos nem valósította-e meg a magánlaksértés bűncselekményét. Akár megvalósul e bűncselekmény, akár nem, a jogos birtokos mindenképpen jogos védelmi helyzetben van és megtehet minden szükséges és arányos lépést, hogy birtokába visszajusson. Így szükségesnek és arányosnak kell tekinteni a bérlő, illetve élettársának azt a cselekményét, mellyel dolog elleni erőszakkal kívántak behatolni a bérleménybe. Igaz ugyanakkor, hogy van arra is példa a jelenlegi gyakorlatban, hogy a lakásba jogtalanul behatoló, de nem támadó személlyel szemben nincs helye jogos védelemnek. Analóg módon, tehát azzal szemben sem lehet jogos védelemre hivatkozni, aki jogtalanul akadályozza a jogos bemenetelt. Ez azonban helytelen bírói gyakorlat. A magánlak sérthetetlensége, mint alkotmányos jog kötelezi az államot, hogy pozitív lépéseket tegyen arra, hogy harmadik személy is tiszteletben tartsa ezt a jogot. Ilyen pozitív lépés olyan jogalkotás vagy bírói gyakorlat, mely biztosítja, hogy a jogos birtokos felléphet e jogát sértőkkel szemben. Ennek felel meg a Ptk. 188.§-a, valamint a Btk. 176.§-a.
	A Btk. 29.§ (1) bekezdése alapján a jogos védelmi helyzetben lévőnek segítő személy vagy személyek is jogos védelmi helyzetben járnak el. Amikor tehát a rendőrök lehetővé tették a bérlőnek az ingatlanra történő bejutását, a Btk. 29.§ (1) bekezdése szerinti jogos védelmi helyzetben voltak, és ez kizárja e cselekmény tekintetében a büntetőjogi felelősségüket. Ez azonban nem jelenti azt, hogy cselekményük megfelelt az Rtv. 13.§ (1) bekezdés szerinti intézkedési kötelezettségüknek,  az Rtv. 15.§ szerinti arányosság követelményének,  vagy éppen az Rtv. 24.§ (2) bekezdésének.
	"Ugyanakkor a bérbe adónak elsődleges érdeke fűződik ahhoz, hogy a bérlőtől a bért megkapja. Ennek az érdeknek az érvényesülését szolgálja a bérbe adó törvényes zálogjoga. Ez azokra a vagyontárgyakra terjed ki, amelyek a bérlő tulajdonában állnak, és a bérlemény területén vannak."  Igaz, "nem gyakorolható a törvényes zálogjog a bérbe adót megillető kártérítési követelés fedezetéül... mivel az nem vonható a bér és járulékai fogalma alá."  
	A bérbe adót megillető zálogjogra a kézizálog szabályai vonatkoznak, így alapos érdeke fűződik ahhoz, hogy a zálogtárgy ne kerüljön ki a lakásból vagy az ingatlanból.  Ezért engedi meg a Ptk., hogy "amíg e zálogjog fennáll, megakadályozhatja a záloggal terhelt vagyontárgyak elszállítását." (429.§ (2) bek.)  Erre az esetre a bérbe adónak a birtokvédelmi eszközök állnak rendelkezésére,  azaz a zálogjog megsértését megkísérlő bérlővel szemben a bérbe adót illeti meg a büntetőjogi jogos védelem.
	Következésképpen abban a pillanatban, amikor a bérlő és a rendőrök a zálogjog megsértése iránt intézkedtek, a Ptk. 429.§-ával ellentétesen jártak el. Ez a jogellenes magatartás független attól, hogy a zálogjog adott esetben önmaga jogos, vagy mint éppen e kérdéses ügyben valószínűleg maga is jogosulatlan. A bérlőnek és segítőinek e tevékenysége nem valósít meg bűncselekményt, a szankciót a Ptk. 429.§ (4) bekezdése tartalmazza.
	Más a helyzet azonban a rendőrök tekintetében, valamint a bérlet tárgyát nem képező lakrészbe való behatolás kérdésében is.
	Tehát, amíg nem valósítottak meg a rendőrök bűncselekményt azzal, hogy a bérleménybe való bejutáshoz segítséget nyújtottak a jogos bérlőnek, a zálogjog jogosságának elbírálása tekintetében, azaz annak megsértése során tanúsított tevékenységük más megítélés alá kell hogy essen. az intézkedő rendőrök intézkedésükkel valójában arról döntöttek, hogy
I/   van érvényes ingatlan-bérleti szerződés a vitás felek között;
II/   annak felmondási határideje még nem járt le;
III/   a bérbe adónak van követelése a bérlővel szemben;
IV/   e követelés egy részének jogcíme az elmaradt bérlet;
V/   az elmaradt bérletet a bérbe adó nem vette át;
VI/  az elmaradt bérletet ügyvédnél letétbe helyezte a bérlő és ehhez a bérbe adó hozzáférhet;
VII/  a szolárium gép a bérlő tulajdona és a kérdéses zálogjogon kívül nem áll fenn rajta más követelése a bérbe adónak.
	A rendőr magatartását ilyen esetekben elsősorban az Rtv. 24.§ (2) bekezdése szabályozza.  Dr.Bócz Endre fővárosi főügyész úr levelében kifejti, hogy bár a panaszos szerint is a rendőr nem hivatott, hogy e polgári jogi vitába beavatkozzon, mégis "ő kérte a rendőri segítséget." Szerinte "nehezen követhető így, hogy a feljelentő milyen közreműködést várt az intézkedő rendőröktől." Szerinte az Rtv. 24.§ (2) bekezdése "igen tág körben ad mérlegelési lehetőséget" a rendőrnek a magánérdek védelmére.
	Ez a megközelítés több tekintetben is téves. Egyrészt összemossa a cselekménysorozatot egy eseménnyé, másrészt tévesen értelmezi az Rtv. hivatkozott rendelkezését. A panaszos  a rendőrségtől kért segítséget,  mert erőszakkal kívántak behatolni a tulajdonát képező  ingatlanra. Nem volt feltétlenül nyilvánvaló egy jogban járatlan személy számára, hogy valójában ez az erőszak a birtokos jogos birtokvédelmének érvényesítése.
	Ugyanakkor az, hogy a jogosan eljáró személynek segítő rendőrök nem követtek el bűncselekményt a Btk. 29.§-a  miatt, nem jelenti azt, hogy  nem sértették meg az Rtv. 24.§ (2) bekezdése szerinti kötelezettségüket már ebben a fázisban.
	Pont fordítva, mint ahogy azt a főügyész úr állítja, a törvényi szabályozás megszorító jellegű, és csak három alternatív esetben engedi meg, hogy a rendőr az ilyen helyzetekbe beavatkozzon: ha a
	I/   törvényes védelem az adott körülmények között más módon nem biztosítható,
           II/   rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége meghiúsulna,
          III/   rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége számottevően megnehezülne.
	Már önmagában az ingatlanba történő behatolás tekintetében sem állnak fenn e feltételek. A Ptk a. 191-192.§-aiban gyors és hatásos jogorvoslatot biztosít a birtokvédelemre.   A tény, hogy esetleg nem ismerték a Ptk. ide vonatkozó rendelkezéseit, nem mentesíti a rendőröket, hiszen a mindenkori alkotmányos jogok terjedelme nem függhet az eljáró rendőr szubjektív ismereteitől, képzettségétől. Éppen ezért az Rtv. 24.§ (2) bekezdésének garanciális jelentősége van. Biztosítékul szolgál annak az alapvető alkotmányos jognak, hogy mindenki független és pártatlan bíróság előtt, igazságos és nyilvános tárgyalás során érvényesítheti polgári jogi jogait.  Ez a jog válna semmissé, ha az eljáró rendőrök nem megszorítóan értelmeznék e rendelkezést. Ez persze lehetetlen is a rendszertani, nyelvtani és teleológiai értelmezés alapján.
	A nyelvtani értelmezés központi eleme a "csak" szócska, valamint a feltételek vagylagossága és taxatíve jellege. A rendszertani és teleológiai értelmezés alapja pedig e szabálynak az Alkotmányra és az Európai Emberi Jogi Egyezményre vonatkoztatott értelmezése. Ebből következik, hogy csak abban az esetben járhat el a rendőr, ha nyilvánvaló, és számára sem kétsége, hogy e három feltétel valamelyike teljesül. Például a bérlő anya 3 hónapos gyermekével késő este, a téli hidegben és esőben nem tud bejutni a lezárt lakásba, mert a tulajdonos azt állítja, hogy telefontartozása van és ezért lecserélte a zárat. Szemmel látható, hogy "rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége számottevően megnehezülne."
	A nyilvánvalóságot úgy kell tehát értelmezni, hogy "bűncselekmény vagy szabálysértés észlelése, valamint a közrendet, a polgárok személyét vagy javait fenyegető veszélyhelyzet esetén a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli", illetve a biztonsági intézkedésekre vonatkozó szabályok szerint kell eljárnia.  Tehát nem megengedhető a bár jogos védelemben a baltával az ajtót feltörni kívánó személy segítése akkor sem, ha bizonyos tényezők (pl. szerződés) arra utal, hogy e cselekmény jogos. Amennyiben a késedelem nem jár az Rtv. 24.§-ában meghatározott következményekkel, a rendőr nem veheti magára a döntési jogosultságot. Sőt, éppen például az erőszakos cselekményt tanúsítót kell megakadályoznia a cselekmény folytatásában akkor is, ha ez az erőszakos cselekmény jogos. Ez utóbbi esetben problémát jelent a jogosan eljáró elleni fellépés jogi minősítése. Az Rtv. 24.§ (2) bekezdése ebben a tekintetben büntethetőséget kizáró okként jelenik meg, mely - némileg hasonlóan a végszükséghez (Btk. 30.§) - a jogos magatartás megszakítására jogosítja a rendőrt.
	Az adott esetben pedig nem csak, hogy volt más mód a jog érvényesítésére (Ptk. 191-192.§-ai), de annak meghiúsulásától vagy érvényesítésének számottevő megnehezülésétől sem kellett tartani. Azaz már önmagában a behatoláshoz nyújtott, egyébként tisztázatlan segítséggel is megsértették a rendőrök az Rtv. 24.§ (2) bekezdése szerinti kötelezettségüket.
	Nincs feltárva, hogy a bérlő, illetve ismerősei bementek-e az ingatlannak abba a részébe, melyre a bérlet nem terjedt ki, valamint az sem, hogy a rendőrök így jártak-e el. Az sem bizonyos, hogy ki vitte el a szolárium tartozékát és milyen cselekmények hatására egyezett ebbe bele a panaszos. Azt azonban meg lehet állapítani, hogy e cselekményekre semmiképpen nem terjed ki a bérlő birtokvédelmi joga, így a jogos védelmi helyzet sem. Az is megállapítható, hogy a rendőrök ebben az esetben is megsértették az Rtv. 24.§ (2) bekezdését.
	Következésképpen alapos gyanú merül fel, hogy mind a bérlő, esetleg ismerősei, mind pedig a rendőrök akár a Btk. 273.§-a szerinti önbíráskodás, akár a Btk. 176.§-a szerinti magánlaksértés valamely formáját megvalósíthatták, amikor a panaszos lakrészéből elvitték a szolárium tetejét, illetve oda bementek. Bizonyos tények arra is következtetni engednek, hogy esetleg a hivatali visszaélés bűncselekményét is elkövették.
	Sem a hiányzó tényállási elemek feltárása, sem pedig esetleges bűncselekmények elkövetésének megállapítása nem feladata az ombudsmannak. Feladata viszont az Obtv. 24.§-a alapján, hogy bűncselekmény alapos gyanúja esetén büntetőeljárást kezdeményezzen.

Jogsértés
	Megállapítom tehát, hogy a rendőrök az egész eljárásuk során megsértették az Rtv. 24.§ (2) bekezdéséből eredő kötelezettségüket és ezzel megsértették az Alkotmány 2.§ (1) bekezdése szerinti jogállamiság és jogbiztonság követelményével összefüggésben a tisztességes eljáráshoz való jogot, a 70/A.§ (1) bekezdés szerinti jogegyenlőség jogát, valamint az 59.§ (1) bekezdés szerinti magánlakás sérthetetlenségéhez való jogot és az említett jogokkal összefüggésben így visszásságot okoztak.

Ajánlás
	1)   Az Obtv. 24.§ alapján kezdeményezem a Magyar Köztársaság legfőbb ügyészénél, hogy vizsgálja felül az ügy ténybeli és jogi összetevőit és az alapos gyanú megállapítása esetén rendelje el a nyomozást.
	2)   Az Obtv. 20.§ (1) bekezdése alapján ajánlom az országos rendőrfőkapitánynak olyan lépések megtételét, melyek garantálják, hogy a rendőrök eljárásuk során megfelelően alkalmazzák az Rtv. 24.§-át.

Budapest, 2000. január 25.

Dr. Polt Péter