OBH 9126/1997.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindulása

Panaszos kérelemmel fordult az országgyűlési biztoshoz, melyben kifogásolja, hogy az ÁNTSZ Bács-Kiskun Megyei Intézete nem engedélyezte a kecskeméti művese állomás számára a hepatitis-B vírussal fertőzött betegek kezelését. Az u.n. pozitív kezelőhelyiségben történő kezelés kizárólag a nem fertőzőnek minősített hepatitis-C vírushordozók részére biztosított.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján - a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog (Alkotmány 70/D.§ (1) és (2) bek.) sérelmének gyanúja okán - folytattam vizsgálatot. 

A megállapított tényállás

Panaszos beadványa, valamint az általa csatolt dokumentumok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg.

Panaszos közel huszonöt éve kényszerül művesekezelésre, mely során önhibáján kívül hepatitis-B vírussal fertőződött. Az elmúlt időszakban a szegedi dialízis állomásra járt kezelésre, hetente három alkalommal. Az ő valamint a hasonló problémával küzdők sorsa könnyítését jelentette volna a Kecskeméten felépült korszerű műveseállomás, amely azonban csak a hepatitis-C vírussal fertőzött betegek elkülönített kezelését végzi. 

Az ÁNTSZ tisztifőorvosa - az iratok között csatolt - tájékoztatása szerint, elsősorban a betegek érdekeit szolgáló szakmai szempontok követelik meg, hogy a hepatitis-C és B vírushordozókat egymástól is, valamint az egyik vírust sem hordozó betegektől is teljesen elkülönítetten kezeljék a fertőzés átvitelének megakadályozása érdekében. 

A Bács-Kiskun megyei közgyűlés elnöke kifejtette, hogy a nem fertőző, dializálásra szoruló betegek gyógykezelése a megyén belül maradéktalanul megoldott, ugyanakkor a fertőző betegek ellátása tekintetében a lehetőségekhez képest igyekeztek megoldást találni. 

Ugyancsak az iratok között szerepel a megyei tisztifőorvos megyét érintő ismertetése a hepatitis-B vírussal fertőzöttek művese kezelésének körülményeiről és ennek okairól. A tisztifőorvos kifejtette, hogy mivel a hepatitis-C vírussal fertőzött betegek száma messze meghaladja a B vírus hordozóinak számát - eltérően az eredetileg tervezett-től - a C pozitív betegek elkülönítő kezelését látták indokoltnak biztosítani. A hepatitis-B fertőzött betegek regionális ellátását továbbra is a Szegedi Fertőző Osztály vállalja és biztosítja. Álláspontja szerint szakmailag sem indokolt a kecskeméti művese állomáson külön "HBV pozitív kezelő" létesítése. A további fertőzések elkerülése, illetve a megelőzés érdekében, pedig valamennyi vesebeteget védőoltással látnak el.

Jogszabályi háttér

1991. évi XI. törvény
az Állami Népegészségügy és Tisztiorvosi Szolgálatról

1. § (1) A közegészségügyi, járványügyi és egészségvédelmi (a továbbiakban: népegészségügyi) tevékenység irányítása és felügyelete, valamint az egészségügyi ellátás felügyelete állami feladat.

6. § (1) A Szolgálat egészségügyi igazgatási és koordinációs feladatai körében:
e) engedélyezi – jogszabályba foglalt feltételek fennállása esetén – az egészségügyi vállalkozás keretében létesített intézmény működését, illetőleg vállalkozás keretében egészségügyi szolgáltató tevékenység folytatását, valamint az orvosi magángyakorlatot, az egészségügyi magántevékenységet; (...)

113/1996.(VII.23.) Kormányrendelet
az egészségügyi szolgáltatás nyújtására jogosító működési engedélyekről

4. § (1) Az egészségügyi szolgáltatás nyújtására jogosító engedélyezési eljárás lefolytatása és a működési engedély kiadása az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) feladat- és hatáskörébe tartozik.
(3) A több egészségügyi szakfeladathoz kapcsolódó szolgáltatások nyújtására jogosító működési engedélyezési eljárást az ÁNTSZ-nek az egészségügyi szolgáltató telephelye szerint illetékes megyei (fővárosi) intézete (a továbbiakban: megyei intézet) folytatja le, a működési engedély kiadása kérdésében pedig a megyei (fővárosi) tisztifőorvos (a továbbiakban: megyei tisztifőorvos) határozatban dönt.

9.§ (4) Amennyiben a szakmai minimumfeltétel nincs meghatározva, ennek kiadásáig az egészségügyi szolgáltató – kérelemre – ideiglenes működési engedélyt kap. A minimumfeltétel megjelenését követően az illetékes intézet az egészségügyi szolgáltató kérelmére 30 napon belül az ideiglenes működési engedélyt felülvizsgálja, és ha az egészségügyi szolgáltató a feltételeknek megfelel, működési engedélyt ad ki.

Érintett alkotmányos jogok

1949. évi XX. törvény
a Magyar Köztársaság Alkotmánya

70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint "az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog biztosítása olyan alkotmányos állami feladatot jelent, amelyet az állam központi szervei és a helyi önkormányzati – továbbá egyéb – szervek rendszere révén valósít meg. Ennek keretében az állam – egyebek között – egészségügyi intézményhálózat működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles. Az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek volna minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna. Az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ban meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje. A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg."  [54/1996. (XI.30.) AB hat.]

Tekintettel az Alkotmánybíróság megállapítására a panasz alapjául szolgáló körülmények vizsgálatakor, mindenek előtt az idézett határozatban kifejtetteket szükséges figyelembe venni. Ennek során az mindenképpen megállapítható, hogy jelen esetben az ellátás - a művese kezelés HBV pozitív betegek számára - a lehetőségekhez képest megoldott. Ugyanakkor valóban a mindennapi élet elnehezüléséhez vezet az önmagában már eleve súlyos betegség kezelése, az életben maradáshoz szükséges dializálás meghatározott időszakonként való elvégzése. Tovább nehezíti a helyzetet a vírus fertőzés, illetve az ennek következtében fellépő kezelési komplikációk.

Az egészségügyi szolgáltató intézmény létrehozása, működésének feltételei a hatályos jogszabályok értelmében szigorú, garanciális elemekkel körülbástyázott norma rendszer. Az is ismeretes, hogy az egészségügy helyzete számos problémával terhelt. Mindennek viselése meglehetősen nagy türelmet követel mind a betegek, mind az egészségügyben dolgozók részéről. A nemzetgazdaság tűrőképességét messze meghaladó igények kielégítése igen nagy feladatot ró a magyar egészségügyi adminisztrációra. A korábban elkövetett hibák korrekciója folyamatosan történik. Az esetleg nem megfelelően végzett kezelések, a hiányos szűrés vagy egyéb mulasztás következményeit a szakemberek - egyebek mellett - a különböző intézmények, illetve a jogszabályok "korszerűsítésével" is igyekeznek orvosolni. 

E szemlélet tapasztalható akkor, amikor az engedélyező hatóság a nagyszámú hepatitis-C vírussal fertőződött betegek rendelkezésére bocsátotta az elkülönítő kezelőt és nem a kisebb létszámú HBV pozitív személyeknek. A hatóság indokolása utal a dialízisre szorulók számára nemrégiben kötelezővé tett védőoltásra is. Természetesen ez utóbbi betegségben szenvedők helyzete ennek ellenére nem javul, s a korábbi gyakorlatnak megfelelően egy, a lakóhelyüktől távolabb eső - ám minden igényt kielégítő - kezelő állomás igénybevétele szükséges továbbra is. 

Mindebből következően megállapítom, hogy az ÁNTSZ hatósági jogkörében a jogszabályoknak megfelelően járt el, így a panaszos és betegtársai helyzetének javítása érdekében - figyelemmel a szakmai és gazdasági indokokra - ez idő szerint nincs mód az országgyűlési biztos beavatkozására. Az országgyűlési biztos az egészségüggyel kapcsolatos szakkérdéseket nem vizsgálhat, az alkotmányos jogokkal összefüggésben felmerülő visszásság - tekintettel az ellátás folyamatos biztosítására -, pedig nem állapítható meg.

Budapest, 1998. március 2.

								Gönczöl Katalin