OBH 8769/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság Gazdaságvédelmi Osztálya csalás bűntettének alapos gyanúja miatt büntetőeljárást indított ellene és ennek során eljárási jogai sérültek.  A bejelentés alapján  az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Védelemhez való jog (Alk. 57. § (3) bek.)
Szabad mozgáshoz való jog (Alk. 58. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
22. § A nyomozó hatóságok hatáskörét és illetékességét külön jogszabály állapítja meg.
32. § (1) A bűncselekmény valamennyi elkövetőjét, továbbá a bűnpártolót és az orgazdát rendszerint ugyanabban az eljárásban kell felelősségre vonni.
(2) Egyesíteni lehet azokat az ügyeket, amelyek együttes elbírálása az eljárás tárgyára vagy az abban részt vevő személyekre tekintettel avagy egyéb okból célszerű.
(3) Az ügyek egyesítését mellőzni kell, illetőleg az ügyeket el kell különíteni, ha a terheltek nagy száma vagy egyéb ok az ugyanabban az eljárásban történő felelősségre vonást jelentősen nehezítené.
(4) Az elkülönített ügy iratait az egyébként illetékes hatósághoz kell áttenni.
82. § (1) Tárgyi bizonyítási eszköz minden olyan dolog, amely a bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, így különösen az, amely a bűncselekmény elkövetésének nyomait hordozza, vagy a bűncselekmény elkövetése útján jött létre, amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amelyre a bűncselekményt elkövették.
(2) E törvény alkalmazásában tárgyi bizonyítási eszköz a bizonyításra alkalmas irat, valamint minden olyan tárgy is, amely általában műszaki vagy vegyi úton adatokat rögzít (fénykép, film-, hangfelvétel stb.).
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
b) a törvény értelmében elkobozható, vagy
c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik.
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
103. § (1) Ház, lakás, egyéb helyiség vagy azokhoz tartozó bekerített hely, továbbá jármű átkutatásának a hatóság határozata alapján akkor van helye, ha alaposan feltehető, hogy az a bűncselekmény elkövetőjének kézrekerítésére, a bűncselekmény nyomainak felderítésére vagy tárgyi bizonyítási eszköz megtalálására vezet.
105. § (2) A jegyzőkönyvben fel kell tüntetni, hogy a tárgyi bizonyítási eszközt hol és milyen körülmények között találták meg.
106. § (1) Ha az eljárás olyan bűncselekmény miatt folyik, amellyel kapcsolatban vagyonelkobzásnak, illetőleg vagyoni előny, vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére kötelezésnek van helye, továbbá, ha polgári jogi igényt érvényesítenek és tartani lehet attól, hogy a kielégítést meghiúsítják, a hatóság ezek biztosítására a terhelt egész vagyonának vagy egyes vagyontárgyainak zár alá vételét határozattal elrendelheti.
107. § A zár alá vételt fel kell oldani, ha
a) elrendelésének oka megszűnt;
b) az eljárást vagyonelkobzás alkalmazása, vagyoni előny vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére kötelezés nélkül fejezték be, illetőleg a polgári jogi igényt elutasították;
132. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy alaposan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, a hatóság közli vele ennek lényegét, a vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
(2) A gyanúsítás közlése után figyelmeztetni kell a gyanúsítottat arra, hogy védőt választhat, illetőleg védő kirendelését kérheti. Kötelező védelem esetén fel kell hívni a figyelmét arra is, hogy amennyiben három napon belül nem hatalmaz meg védőt, a hatóság rendeli ki.
(3) A gyanúsítás közlését, a gyanúsított figyelmeztetését és nyilatkozatát jegyzőkönyvbe kell foglalni.
(4) A gyanúsítottat az alapos gyanú közlését követően – ha fogva van, huszonnégy órán belül – ki kell hallgatni. E határidőt attól az időponttól kell számítani, amikor a gyanúsítottat a nyomozó hatóság elé állították.
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
(6) A panaszt akkor is el lehet utasítani, ha elkésett, vagy nem jogosulttól származik.
(7) A panasz elbírálásáról a panasztevőt – határozat hatályon kívül helyezése, illetőleg megváltoztatása esetén pedig azokat is, akikkel a határozatot közölték – értesíteni kell.
15/1994. (VII. 14.) BM rendelet a rendőrség nyomozó hatóságainak hatásköréről és illetékességéről
3. § (1) A nyomozás lefolytatására az a nyomozó hatóság illetékes
a) amelynek – külön jogszabályban meghatározott – illetékességi területén a bűncselekményt – sorozat-bűncselekmények esetén a bűncselekmények többségét – elkövették,
b) amelyik az ügyben korábban intézkedett (megelőzés), ha a gyanúsított több nyomozó hatóság illetékességi területén követett el bűncselekményt, vagy az elkövetés helye nem állapítható meg.

1989. évi XXVIII. törvény a külföldre utazásról és az útlevélről
1. § A külföldre utazáshoz, a hazautazáshoz és az útlevélhez való jog a magyar állampolgár alapvető joga, amely csak kivételesen, az e törvényben meghatározott esetekben korlátozható.
2. § (1) Nem utazhat külföldre:
a) a büntetőeljárás befejezéséig az, akivel szemben olyan szándékosan elkövetett bűncselekmény miatt van folyamatban büntetőeljárás, amelyre a törvény három évi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel,
14. § (1) A bíróság az ügyészség, a rendőrség, a határőrség, a büntetésvégrehajtás, valamint a magyar külképviselet intézkedésre feljogosított munkatársa a hivatalos eljárása során a 2. § (1), az 5. § (3) bekezdése, valamint a 13. § (2) bekezdés b) pontja szerinti esetekben az útlevelet igazolás ellenében elveheti.
(2) Az elvett útlevelet haladéktalanul meg kell küldeni az azt kiállító szervnek, amely harminc napon belül köteles annak visszavonására vagy visszaadására intézkedni.

Megállapított tényállás:

	A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjétől beszerzett adatok és a panaszos beadványa alapján a vizsgálat megállapította, hogy a panaszos ellen a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság Gazdaságvédelmi Osztálya 52/1997. bü. számon, 1997. február 24-én rendelt el nyomozást. A nyomozás elrendelésének napján a panaszos lakásán házkutatást tartottak, melynek során 59. tétel - iratok, értékpapírok, floppyk - került lefoglalásra. A házkutatás a panaszos jelenlétében, hatósági tanúk közreműködésével történt. A házkutatási határozat nem tartalmazott a cselekmény végrehajtásának helyére vonatkozó adatot, de rendelkezett arról, hogy a házkutatást ki kell terjeszteni a gyanúsított által használt, tulajdonában lévő gépkocsira. A nyomozók házkutatást tartottak a panaszos feleségének tulajdonában lévő garázsban is, annak ellenére, hogy a panaszos figyelmeztette őket, hogy erre nincs joguk. 
	A házkutatási határozat szerint a kényszerintézkedés célja a Be. 101. § (1) bek. a) pontja, illetve a 103. § (1) bek. alapján tárgyi bizonyítási eszköz felkutatása és lefoglalása volt. Nem rendelkezett arra nézve, hogy a panaszostól a tulajdonát képező értékpapírokat is le kell foglalni, ennek ellenére a házkutatási jegyzőkönyv 20.,21.,42.,43.,44. tételszámai szerint különböző részvényeket és egyéb értékpapírokat is lefoglaltak. A jegyzőkönyvből nem tűnt ki, hogy a tárgyi bizonyítási eszközöket hol és milyen körülmények között találták meg.
	Az értékpapírok az adott ügyben nem tartoztak a tárgyi bizonyítékok körébe, ezért lefoglalásuk - annak ellenére, hogy zár alá vételük a nyomozás tárgyát képező bűncselekményre tekintettel indokolt lehetett - egyébként is jogsértő volt. A hatályos szabályozások nem tartalmaznak speciális rendelkezéseket az egyes értékpapírok kezelésével kapcsolatban, ebből eredően lefoglalásuk számos problémát okozhat. Az értékpapírok  jellegükből adódóan nem képviselnek állandó értéket, hanem a piaci mozgások, az árfolyam alakulások, tőzsdei események következtében változó értékűek. Éppen ezért az értékpapírok tekintetében a puszta őrzés nem alkalmas egyben az értékőrzésre is. A lefoglalás tartama alatt az értékpapírok teljesen elértéktelenedhetnek, így a lefoglalás a célján túlmenő jelentős hátrányt okozhat és felmentés vagy az eljárás megszüntetése esetén sincs lehetőség a kártalanításra.
	Kevésbé sértette volna a panaszos jogait a zár alá vétel, amely a terhelt rendelkezési jogát korlátozza a törvényben meghatározott vagyoni jellegű joghátrányok, a terhelttel szemben érvényesített polgári jogi igény biztosítása érdekében. Lényeges különbség a lefoglaláshoz képest, hogy ebben az esetben sem a birtoklásban, sem a használatban nincs korlátozás. A zár alá vett vagyon, vagyontárgy nincs összefüggésben a bűncselekménnyel, nem annak következtében keletkezett. A zár alá vétel az eljárás bármely szakaszában alkalmazható, akár halaszthatatlan nyomozási cselekményként is.
	A panaszos sérelmezte, hogy a házkutatás során a nyomozók magukkal vittek olyan iratokat is, amelyek a felesége tulajdonát képezték, illetve a dossziékban elhelyezett iratokat tételes felsorolás és jegyzőkönyvbe foglalás nélkül vitték el. A vállalkozásának működéséhez szükséges iratok egy részét még öt hónap elteltével sem kapta vissza.	
	A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjének tájékoztatása szerint a panaszos ellen csalás és sikkasztás alapos gyanúja miatt rendelték el a nyomozást, ennek ellenére a gyanúsított kihallgatásáról készült jegyzőkönyv szerint csak a Btk. 317. § (1) bek.-be ütköző és a (6) bek. a) pontja szerint minősülő csalás elkövetésével gyanúsították meg. 
	A gyanúsítotti kihallgatási jegyzőkönyvben, az elkövetett cselekmény rövid leírása (Be.132.§) szerint a gyanúsított - mint az Ormánság Holding Kft. egyik ügyvezetője - az előző évben szerződést kötött a K.u.K. Kft.-vel 5000 hektár területen takarmánykukorica termelésére. A K.u.K. Kft. kb. 54 millió forint értékű vetőmagot, növényvédő szert, műtrágyát, stb. bocsátott a szerződés alapján a rendelkezésükre, de csak kb. 1000 hektáron történt termesztés és a termeltető a szerződött mennyiség kb. 40 %-át kapta meg. A gyanúsítás szerint ezzel a cselekményével a panaszos, mint az Ormánság Kft. ügyvezetője a K.u.K. Kft.-t tévedésbe ejtette és részére a fenti kárt okozta.  A panaszos a gyanúsítás ellen panasszal nem élt. Tudomásul vette, hogy az általa megjelölt védő értesítése megtörtént, de az más irányú elfoglaltsága miatt nem jelent meg. A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjének tájékoztatása nem adott magyarázatot arra, hogy a fenti, polgári jogi szerződés megszegése ügyében milyen egyéb körülmények alapozták meg a bűncselekmény alapos gyanúját.
	1997. március 5-én kelt határozatok alapján a gyanúsított vagyonát, bankszámláit, illetve a gazdasági társaságokban lévő üzletrészeit zár alá vették 54 millió forint értékig.
	Március 24-én a panaszos értesítést kapott, hogy az ügyét a Baranya Megyei RFK. Vizsgálati Osztályának küldték meg további eljárás lefolytatása végett. Az intézkedésre az adott alapot, hogy a feltételezett csalás elkövetési helye Baranya megyében volt és a Pécsi Városi Rendőrkapitányság nyomozást folytatott az Ormánság Kft. másik ügyvezetője ellen. A sikkasztás gyanújára okot adó cselekmény Vas megyében történt, de ezzel a bűncselekménnyel a panaszos nem lett meggyanúsítva. 
	A nyomozó hatóságok illetékességére vonatkozóan az eljárásjog tételes rendelkezést nem tartalmaz, ezeket külön jogszabály határozza meg. Alapvető jelentősége ebből a szempontból a rendőrség nyomozó hatóságainak hatásköréről és illetékességéről szóló 15/1994. (VII. 14.) BM rendeletnek van. A rendelet a nyomozó hatóságok illetékességére vonatkozóan fő szabályként a bűncselekmény elkövetésének helyét határozza meg, de kisegítő okként itt is szerepel a megelőzés, illetve a terhelt lakhelye és célszerűségi szempontokra alapítva további eltérő szabályozás is érvényesül. A Vas Megyei RFK. eljárási hibát vétett, amikor a saját illetékességi területén vélelmezett sikkasztás ügyében a panaszost nem gyanúsította meg - annak ellenére, hogy a nyomozás elrendelése erre is vonatkozott - és megkisérelte a teljes nyomozás átadását a Baranya megyei hatóságoknak.
	A pécsi kapitányságon a csalást és a sikkasztást 1997. április 16-án elkülönítették, a sikkasztásra vonatkozó részeket visszaküldték Vas megyébe, a csalás Pécsett maradt, majd hatásköri okok miatt az ügyet a megyei Vizsgálati Osztály vette át. Az ügy ilyen megosztása  indokolatlan nehézségeket támasztott a panaszos és a védelem számára. A Be. 32. § (3) bek. szerint az ügyeket akkor kell elkülöníteni, ha a terheltek nagy száma vagy egyéb ok az ugyanabban az eljárásban történő felelősségre vonást jelentősen nehezítené. Az "egyéb ok" nem értelmezhető úgy, hogy az egy személy által elkövetett és egy időben ismertté vált bűncselekmények nyomozását el lehet különíteni, még akkor sem, ha a cselekmények két vagy több hatóság területén valósultak meg. Ha a gyanúsított több nyomozóhatóság területén követett el bűncselekményt, az illetékességet a megelőzés határozza meg.
	A Vas Megyei RFK. a visszakapott részügyben a büntetőeljárást 1997. október 24-én-én bűncselekmény hiányában megszüntette. A nyomozást megszüntető határozat csak a sikkasztás bűntettének alapos gyanúja miatt indult nyomozás megszüntetéséről rendelkezett. 
	A Baranya Megyei RFK. az áttételt követő nyolc hónap elteltével november 28-án ugyancsak megszüntette a csalás ügyében folyó nyomozást bűncselekmény hiányában. A zár alá vétel megszüntetéséről 1998. január elejéig - amikor a panaszos ismét az országgyűlési biztoshoz fordult - intézkedés nem történt, mivel az elrendelő határozat is visszakerült Vas megyébe és enélkül a feloldásról sem lehetett intézkedni. A panaszos a nyomozás elrendelésekor bevont útlevelét sem kapta vissza. Mindkét mulasztás sértette a Be. előírásait és a panaszos jogait. A zár alá vételt az ismételt panaszt követően megszüntették.
	A Vas Megyei RFK. vezetője tájékoztatást adott arról, hogy az ügyben eljáró egyik nyomozó ellen fegyelmi felelősségrevonást alkalmaztak, mert több olyan tanúkihallgatást végzett, amelyekről a gyanúsított védőjét előzetesen nem értesítette. A mulasztás sértette a panaszos védekezéshez való jogát, de mivel emiatt fegyelmi felelősségrevonásra került sor, ezért ajánlást nem teszek. 
	A megyei főkapitány jelezte azt is, hogy a házkutatás során elkövetett mulasztás miatt - mert a jegyzőkönyv nem tartalmazta, hogy a meghatározott helyen kívül másutt is tartottak kutatást - a felelősség megállapítására fegyelmi vizsgálatot rendel el.
		
	A Vas Megyei Rendőrfőkapitányság által kezdeményezett büntetőeljárás sértette a Be. 12. § (1) bekezdését, amely szerint büntetőeljárást csak a törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel. A megalapozatlan nyomozás a jogállamiság alapelvét, a gyanúsítás közlésének elmulasztása   a panaszosnak a védekezéshez való jogát is sértette.
	A házkutatás és lefoglalás során elkövetett szabálytalanságok - az értékpapírok lefoglalása, a kutatás helyének meghatározatlansága - ugyancsak sértették a Be. vonatkozó szabályait, ezáltal a jogállamiság és jogbiztonság elvét.
	A panaszosnak felrótt különböző bűncselekmények miatt az ellene folytatott  nyomozások elkülönítése  a Pécsi Rendőrkapitányságon indokolatlan volt, hozzájárult ahhoz, hogy az iratok küldözgetése és az eljáró szerveket terhelő kötelezettségek tisztázatlansága  miatt a nyomozások megszüntetése ellenére sem intézkedtek az elrendelt kényszerintézkedések feloldására. A zár alá vétel feloldására és az útlevél visszaadására vonatkozó intézkedések elmulasztása a jogállamiság és a jogbiztonság alkotmányos alapelvét, illetve az utóbbi mulasztás a szabad mozgáshoz való jogot is sértette. 
	 
	Ajánlás:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom az Országos Rendőrfőkapitánynak:
 
vizsgáltassa meg, hogy a büntetőeljárás kezdeményezése milyen rendelkezésre álló információk alapján történt, ezek megalapozták-e a bűncselekmény alapos gyanúját, a kényszerintézkedések elrendelését; a büntetőeljárás elrendelése és folytatása során az eljáró szerveknél érvényesült-e parancsnoki revízió és az elkövetett mulasztásokért kit terhel felelősség,

intézkedjék, hogy a büntetőeljárásokban lefoglalt dolgokat, zár alá vett értékeket, bevont útiokmányt, engedélyt, stb. - amikor a kényszerintézkedés, visszatartás oka, jogalapja megszűnt - az eljárást folytató hatóság haladéktalanul, az eljárás alá vont személy kérése nélkül is adja vissza. A visszaadást úgy kell végrehajtani, hogy az a fél részére felesleges ügyintézést, utazást, kérelmezést ne igényeljen. Az intézkedések elmulasztásáért, késedelmes végrehajtásáért vagy az ügyfelet ért egyéb hátrányokért az eljáró hatóság tartozzon felelősséggel,

intézkedjék, hogy a vizsgálat tapasztalatait a hatáskörébe tartozó bűnügyi állomány ismerje meg és munkája során vegye figyelembe,

vizsgálata eredményéről és a tett intézkedésekről adjon tájékoztatást.

Budapest, 1998. október 30.

Dr. Polt Péter