OBH 8631/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Simon János

a büntetés-végrehajtási szerveknél - különös tekintettel a  szolgálatot teljesítő hivatásos állományú személyek emberi jogi helyzetére - végzett vizsgálatról

I.
 Az eljárás megindulása és a vizsgálat módszerei

	Az Alkotmány XII. fejezete tételesen felsorolja azokat az alapvető jogokat, amelyek a Magyar Köztársaságban mindenkit megilletnek. Ezek az alapvető jogok csak törvényben korlátozhatók. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény szerint a szolgálatteljesítés nyomatékos feltétele a törvényben meghatározott jogi korlátok vállalása és eltűrése. Nem közömbös azonban, hogy e korlátozás milyen mérvű. A törvény kizárólag a szolgálat érdekében, csak feltétlenül indokolt esetben és mértékben írja elő a jogkorlátozást. Általános az a követelmény, hogy a jogkorlátozás nem okozhat az elérni kívánt érdekkel nyilvánvalóan aránytalan hátrányt. Ha pedig a korlátozások között választási lehetőség van, úgy azt kell választani, amely az eredmény biztosítása mellett a legkisebb sérelemmel jár.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az elmúlt évi tevékenységéről készült beszámolójában kifejezte azt a meggyőződését, hogy a hatóságok képviselőinek emberi jogi helyzete kihat, illetve visszahat ügyfeleikre. "Ha az eljáró hatóság tagjai a hierarchikus rendszerben kiszolgáltatottak, akkor ennek megfelelően viselkednek azokkal szemben, akiknek ügyeiben eljárnak, akikről gondoskodni kötelesek, akikről - hatalmi helyzetüknél fogva - döntéseket hoznak." E megállapításnak különös hangsúlyt  ad az a körülmény, ha a jogok gyakorlására és a kötelezettségek teljesítésére alapvetően a külvilágtól és a nyilvánosságtól elzárt,  büntetés-végrehajtási intézetekben - börtönökben - kerül sor. 
	A fogvatartók emberi jogaival kapcsolatosan nincs egységes európai modell. Az ajánló jellegű nemzetközi dokumentumok is csak érintik e témakört. E körből figyelmet érdemel az Európa Tanács  87. számú ajánlásának harmadik része, mely szerint "a személyzet közhivatalnokok, állami alkalmazottak, akiknek a díjazásának elegendőnek kell lenni ahhoz, hogy jó képességű férfiak és nők jelentkezzenek és maradjanak szolgálatban.54.2. p." akik " egész pályafutásuk alatt kötelesek szakmai tudásukat szintentartani, illetve fejleszteni..55.2.p.". Fontos megemlíteni azt a követelményt is, mely szerint " az őrszemélyzet mellé elegendő számú szakembert, pszichiátert, pszichológust, szociális munkást, tanárt, illetve testnevelőt kell alkalmazni..57.1.p.".
	Hazánk büntetés-végrehajtási intézeteiben a bíróságok által jogerős szabadságvesztésre ítélteket,  bűncselekmény elkövetése miatt előzetes letartóztatásba helyezetteket, szabálysértés elkövetése miatt elzárással sújtottakat és idegenrendészeti őrizeteseket - a továbbiakban: fogvatartottak - tartanak fogva. A kiszabott büntetés, az elrendelt kényszerintézkedés, illetve elzárás, vagy őrizet  végrehajtását az  intézetekben szolgálatot teljesítő  hivatásos állományú  büntetés-végrehajtási személyzet biztosítja. A fogvatartottak, illetve az őket őrzők alkotmányos jogai - a büntetésükre, elrendelt kényszerintézkedésükre, elzárásukra, őrizetükre vonatkozó jogszabályok rendelkezései, illetve az önként vállalt hivatásos szolgálati viszony miatt - eleve korlátozottabbak, helyzetük kiszolgáltatottabb  más állampolgárokénál. Jogkorlátozásukból, illetve az intézetek zártságából adódóan kevésbé tudják jogaikat érvényesíteni elöljáróikkal, illetőleg őrzőikkel szemben.

	E körülmények szükségessé teszik, hogy a büntetésvégrehajtási intézetben élők, illetve ott szolgálatot teljesítők jogai, illetőleg annak korlátozása részletesen, és a lehető legpontosabban kerüljön szabályozásra, azok gyakorlati érvényesülése pedig az arra hivatott hatóságok, közöttük az országgyűlési biztos által is rendszeresen és átfogóan  elemezhető és értékelhető legyen. Az  elmúlt év őszén az  állampolgári jogok biztosa hivatalból indított átfogó vizsgálatot két országos-, és három megyei intézetben. Ekkor még nem volt ismert a büntetésvégrehajtás fejlesztési koncepciója és az elhelyezési feltételek bővítésére, javítására kidolgozott beruházási program.
	A vizsgálat fő céljaként azt elemeztük, hogy e terület jogi szabályozása összhangban van-e az Alkotmányban biztosított alapvető emberi és állampolgári jogokkal. A vizsgált intézeteknél egyrészt arra kerestük a választ, hogy az ott szolgálatot teljesítők élet- és munkakörülményeiben, és az ezzel szorosan összefüggő fogvatartás körülményiben érvényesülnek-e a vonatkozó jogszabályok rendelkezései, másrészt arra, hogy e két "ellenérdekű" csoport - őrzők, illetve fogvatartottak - kötelezettségeinek teljesítése és jogainak gyakorlása megfelel-e a jogbiztonság követelményének. Vizsgálatunk során figyelemmel voltunk arra, hogy az objektív feltételek megléte vagy hiánya - épületek állapota,  felszereltsége, közművesítettsége stb.- elősegítője, illetve korlátja lehet az írott jog megvalósíthatóságának.
	A vizsgálat előkészítése során már rendelkezésünkre álltak  a Magyar Honvédség és a Rendőrség hasonló tárgyú vizsgálata során szerzett tapasztalatok. Ezekre és a  bütetésvégrehajtás területéről Hivatalunkhoz beérkezett panaszokra, valamint a végrehajtási szervek rendeltetésére, alaptevékenységére  alapozva  választottuk ki a vizsgálandó  intézeteket. Törekedtünk arra, hogy a kiválasztott minta - az ellátandó alaptevékenységben, a személyi állomány létszámában és  az intézetek elhelyezésére  szolgáló objektumok általunk ismert építészeti, közművesítési feltételeit illetően - valamennyire reprezentatív legyen. Ezen feltételek mérlegelése alapján került kiválasztásra a két nagy létszámú országos, többségében fegyház és börtön fokozatú szabadságvesztésre ítéltek büntetésének végrehajtását biztosító budapesti,- és sopronkőhidai intézet; illetve az enyhébb végrehajtási fokozatot foganatosító, alapvetően megyei "előzetes házként" működő veszprémi,- és pécsi intézet. A végrehajtási módok átfogóbb megismerése és a korszerű elhelyezési feltételek tanulmányozása érdekében  választottuk a vizsgálandó intézmények közé a kecskeméti intézetet. A helyszínekre történő kiszállást megelőzően az érintett intézetek parancsnokát a vizsgálat tényéről, időtartamáról előzetesen értesítettük és felkértük, hogy az általunk egyidejűleg kiküldött - a személyi állomány  helyzetével, az elhelyezési feltételekkel és az ellátással kapcsolatos - adatgyűjtő lapot a vizsgálat kezdetére töltse ki.
	A helyszíni vizsgálat az  intézetről szóló parancsnoki tájékoztató meghallgatásával kezdődött, majd a vizsgálók helyszíni bejárással megtekintették az intézményt, az épületek állapotát, az állomány munkavégzésére szolgáló irodákat, az elitéltek elhelyezési körülményeit, a szolgálati helyeket, őrzésbiztonsági berendezéseket, öltözőket, szociális helyiségeket, orvosi rendelőt, sport és kulturális létesítményeket. Ezt követően az előre kidolgozott kérdések alapján interjút készítettek az intézet parancsnokával, a szolgálati, személyzeti, gazdasági, egészségügyi szervezeti egységek és az érdekvédelmi szervezet vezetőjével. Személyes beszélgetést folytattak továbbá az e célra kidolgozott kérdőív alapján, intézetenként - a válaszadást önként vállaló - 20 hivatásos állományú beosztottal. A gyűjtött adatok, tények, kapott információk megalapozottabb elemzése, értékelése érdekében bekértük az érintett intézetektől, a BV Országos Parancsnoksága által 1996-1997.-ben tartott, vezetés-vizsgálat összefoglaló értékelését is.

A vizsgálatot Dr. Simon János főtanácsos vezette. A vizsgálatban az OBH következő munkatársai és külső szakértők vettek részt:
	
		Dr. Kiss Anikó  jogász
		Dr. Zséger Barbara jogász
		Dr. Cseres Judit pszichológus /külső szakértő/
		Dr. Kabódi Csaba egyetemi docens /külső szakértő/

A helyszíni vizsgálat 1997. október 6.-tól november 12.-ig tartott.

	A büntetés-végrehajtási szerveknél szolgálatot teljesítő hivatásos állomány jogai érvényesülésének, élet-és munkakörülményeinek helyzetét feltáró hivatalból indított vizsgálat  az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazáson alapult.

II.

A vizsgált alkotmányos jogok

A jogállamisághoz és a jogbiztonsághoz való jog: " A Magyar Köztársaság független,                                                                                                                                  demokratikus jogállam." /Alk. 2. § (1) bek./
Egészséges környezethez való jog: "A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez." /Alk. 18. § /
Élethez és emberi méltósághoz való jog: " A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni." /Alk. 54. § /
A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog: " A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez." /Alk. 70/D. (1) bek./
Pihenéshez és szabadidőhöz való jog: "Mindenkinek joga van a pihenéshez, a szabadidőhöz és a rendszeres fizetett szabadsághoz." /Alk. 70/B. § (4) bek./
Egyenlő munkáért egyenlő bérhez való jog: " A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához. Az egyenlő munkáért mindenkinek, bármilyen megkülönböztetés nélkül, egyenlő bérhez van joga. Minden dolgozónak joga van olyan jövedelemhez, amely megfelel végzett munkája mennyiségének és minőségének." /Alk. 70/B. (1),(2 ),(3) bek.
Érdekvédelemhez való  jog: " Mindenkinek joga van ahhoz, hogy gazdasági és társadalmi érdekeinek védelme céljából másokkal együtt szervezetet alakítson vagy ahhoz csatlakozzon. A sztrájkjogot az ezt szabályozó törvények keretei között lehet gyakorolni. /Alk. 70/C. § (1),(2) bek./

A vizsgálat  alapjául szolgáló jogszabályi rendelkezéseket a melléklet tartalmazza.

III.

A vizsgálat megállapításai

1. Sopronkőhidai Fegyház és Börtön: (1997. október 6.-án és 7.-én)

    a.) Feltárt adatok, tények:

	Hazánkban az 1878-ban hatályba lépett "Csemegi Kódex" tett első ízben  különbséget a szabadságvesztés végrehajtási fokozatai között azzal a rendelkezésével, hogy a fegyházbüntetést fegyintézetben kell végrehajtani. Az e célra szolgáló intézetek pótlására elrendelt építkezések eredményeként, az első elitélteket 1886-ban helyezték el az akkor rendkívül korszerűnek minősülő - villany világítással, központi fűtéssel, szellőzőkkel ellátott - négyszintes zárkaépületben. A magánzárkás elhelyezés akkor 686 elitélt büntetésének végrehajtását biztosította. Az intézmény kisebb megszakításokkal, /1921-22, 1945-48, 1951-56 / azóta is fegyházként  működik.
	Jelenlegi rendeltetése országos intézetként, a felnőtt korú férfi elitéltek fegyház és börtön fokozatú szabadságvesztésével és az előzetes letartóztatásban lévők fogvatartásával összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. Az előirt normatíva szerint 699 fő helyezhető el az intézetben, de a vizsgálatunk idején  815 személy tartottak fogva a rendelkezésre álló 481 zárkában. Így ott, az egy elitéltre jutó szabad mozgástér 2,7 m2 volt. A fogvatartottak 78 százaléka fegyház, 12 százaléka börtön, 10 százaléka pedig enyhébb fokozatú szabadságvesztését töltötte, illetve előzetes letartóztatott  volt.
	Rendszeres munkával a büntetés-végrehajtási felügyelet mellett 1996-ban 454 elitéltet, 1997. I. félévében pedig 430 elitéltet tudott foglalkoztatni az intézet területén működő KFT. Szakképzésben 1996-ban 89, általános iskolai oktatásban 17, míg ugyanezekben 1997. I. félévében 9, illetve 11 elitélt vett részt. A vizsgált időszakban az elitéltekkel kapcsolatosan 21 esetben fordult elő rendkívüli esemény, melyből 2 eset hivatalos személy elleni erőszak, 3 eset zárkatorlaszolás, a további 16 eset pedig más fogvatartott sérelmére elkövetett bűncselekmény volt. A fogvatartottakkal szemben fegyelmi fenyítést 1251 esetben alkalmaztak, melyek 13,4 százaléka magánelzárás, 39 százaléka feddés, a fennmaradó 47,6 százalék ezeknél enyhébb fenyítés volt.
	Az intézetben az  állománytáblázat szerint 216 hivatásos munkahely van, melyből 39  tiszti beosztás. A vizsgálatkor 15 tiszthelyettesi és 2 tiszti beosztás volt betöltetlen, így egy hivatásosra 4,09 fogvatartott jutott. A meglévő állomány 82 százaléka 45 évesnél fiatalabb, 33,7 százaléka három év alatti, 28 százaléka pedig tíz évnél hosszabb szolgálati idővel rendelkezett. A tiszthelyettesi állomány 60 százalékának nem volt állami középfokú, két tisztnek pedig  felsőfokú végzettsége. A tisztek közül 13-nak, a tiszthelyettesekből 26-nak nem volt szakmai iskolai végzettsége. Az állomány 29 százaléka hivatali, 16,5 százaléka heti váltásos, 54,5 százaléka pedig folyamatos munkarend szerint dolgozott. 1996-ban a tisztek 1217 óra, a tiszthelyettesek 9431 óra túlmunkát teljesítettek, ami éves viszonylatban egy főre átlagosan 33, illetve 48 óra túlmunkát jelent. Az elmúlt évben a túlmunka, a vizsgálat időpontjáig 529, illetve 5134 óra volt. Tisztek esetében a teljesített túlmunka 17,8 százalékát, a tiszthelyetteseknél 60 százalékát pénzben kifizették, a fennmaradó részét pedig szabadidővel váltották meg. A nettó átlagilletmény 1996-ban tiszteknél: 40629 Ft, tiszthelyetteseknél: 25519 Ft, 1997 -ben pedig 48335 Ft, illetve 32696 Ft volt.
	Mindkét állománycsoportban évente megközelítően azonos  - az összlétszám  egynegyede - az elismerésben, jutalomban részesültek száma. Üdülési beutalót évente az állomány 4-5 százaléka vett igénybe. A segélyezésre rendelkezésre álló keretet az ismétlődően jelentkező beiskolázási segélyek szinte teljesen kimerítik, azon túlmenően csak 4-6 fő kapott 10000-10000 Ft-ot. Az állomány lakáshelyzete, annak ellenére sem megoldott, hogy az intézet kezelésében 113 szolgálati lakás van. E lakások 34 százaléka egészségre ártalmas, vizes és lebontásra ítélt. Jelenleg 13 személy megalapozott lakáskérelme megoldatlan. Albérletben laknak, melynek béréhez az egységesen 4000 Ft-os támogatást mindannyian megkapták. Az állomány egészségi helyzetének egyik elemeként vizsgáltuk a betegnapok számát, amely  1996-ban tisztek esetében átlagosan 28 nap, tiszthelyetteseknél 29,3 nap, 1997. I. félévében  a tiszteknél 11,2 nap, a tiszthelyetteseknél pedig 13,5 nap volt. A vizsgált időszakban egészségi alkalmatlanság miatt 2 tisztet és 13 tiszthelyettest helyeztek rokkantsági nyugállományba.
	Az elitéltek befogadása, szabadítása,  intézetek és hatóságok  közötti szállításának előkészítése, fogadása, kisérése az alapfeladaton túl jelentős terhet rótt az intézet hivatásos állományára. E feladatkörben 1996-ban 3775 fogvatartottal, 1997. I félévében pedig 2471 fogvatartottal kapcsolatos ügyben intézkedtek. Egy hivatásosra így átlagosan 19 ügybeni intézkedés jutott. A vizsgált időszakban csak a  tiszthelyettesi állományt érintően került sor fegyelmi eljárásra. Összesen 26  fegyelmi eljárást folytattak le, azok a szolgálat teljesítésével voltak  kapcsolatosak. A legjellemzőbbként a szolgálati kötelezettség megszegése, ellenőrzési és jelentési kötelezettség elmulasztása, illetve az elitéltekkel való tiltott kapcsolat említhető. Az intézetnél érdekvédelmi szervként, a Büntetésvégrehajtási Dolgozók Országos Szövetségéhez tartozó szakszervezet működik 92 taggal.

   b.) Következtetések:

	Az intézet rendszeresített hivatásos állományának 7,8 százaléka hiányzott. A létszámhiány 76%-a az elitéltekkel közvetlenül foglalkozó felügyelői állomány körében jelentkezett. Az ország többi intézetéhez képest az utánpótlást jelentősen megnehezítette, hogy a vonzáskörzetben alacsony a munkanélküliség és a közeli Ausztriában jóval magasabb bért kaphatnak alkalmi munkáért is a hasonló képzettségűek. Kevés volt az érettségivel rendelkező jelentkező. Gyakorlatilag minden jelentkezőt felvettek, aki megfelelt az egészségi, pszichikai és nemzetbiztonsági követelményeknek. Az iskolai követelményeket nem tudták következetesen betartani. Ennek eredményeként állt elő, hogy a középiskolai végzettséghez kötött beosztásokat betöltők 60 százaléka nem rendelkezett a törvényben előirt iskolai végzettséggel.
	A Hszt. 72.§ szerint "...a zászlósi és tiszthelyettesi rendfokozathoz kötött beosztás betöltéséhez pedig középiskolai végzettség szükséges. Jogszabályban meghatározott tiszthelyettesi rendfokozathoz kötött beosztásoknál szakiskolai végzettség esetén a középiskolai végzettségtől el lehet tekinteni." A törvény végrehajtására kiadott 140/1996. Korm. rendelet 2 sz. melléklete II. besorolási osztálya szerint, a középiskolai végzettség hiányában állományba kerültek, azonban csak az I.-es besorolási kategóriába tartozhatnak, előmenetelük nem lehetséges és függetlenül a beosztásban eltöltött időtől, maximum 1,4-es illetményalap szorzószámot érhetnek el,  így illetményük alacsony szinten behatárolt.
	A Hszt. 67. § szerint "A szolgálati viszony keretében a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró köteles: a) a hivatásos állomány tagja feladatait a munkaköri leírásban rögzíteni, őt a szolgálati viszonyra vonatkozó szabályok, illetve az egyéb jogszabályok szerint foglalkoztatni, részére az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeit biztosítani; b) a szolgálati feladatok ellátását úgy megszervezni, hogy a hivatásos állomány tagja a szolgálati viszonyból eredő jogait gyakorolni, kötelezettségeit teljesíteni tudja; c) a feladatok elvégzéséhez szükséges tájékoztatást és irányítást megadni, a szolgálatteljesítéshez szükséges ismeretek megszerzését biztosítani." Megállapításaink szerint e törvényi előírások érvényesülése és az ahhoz szükséges feltételek biztosítása a gyakorlatban nem, vagy csak részben valósult meg.
	Az állományba került pályakezdő szolgálati beosztására történő felkészítése a regionálisan szervezett kéthetes, 56 tanórás tanfolyamon történt. Ennek elvégzését követően a próbaidős szolgálati viszonyban lévő általában egy hónapig a biztonsági osztály állományában őrszolgálatot teljesített, majd körletfelügyelői beosztást kapott, ahol már mintegy 70-90 elitélt biztonságos őrzését, napi életét kellett önállóan irányítania. A beosztásához előirt nyolc hónapos alapfokú szaktanfolyamra, - vagy az esetek döntő többségében, annak öthónapos kihelyezett levelező tagozatára - az intézet által kapott keretszám függvényében egy éven belül iskolázták be. Addig megfelelő szakmai ismeretek hiányában látta el szolgálati feladatait. Az ismeretek szintentartása, illetve bővítése érdekében évente - 24 órában - a vezetői állománynak központi, a beosztottaknak pedig az intézetnél továbbképzést szerveztek. A lövészetek kivételével a helyileg szervezett továbbképzések eredményessége vitatható. Azokat ugyanis az állomány szabadidejének terhére szervezték, azokon a többség a szolgálat után fáradtan vett részt. Az oktatás módszerét tekintve is a legkisebb hatékonyságút alkalmazták, az új ismeretanyagot felolvasták.
	A már állományban lévők egészségi állapotát az intézet egészségügyi szolgálata az éves szűrővizsgálaton ellenőrzi, de vizsgálatunk idején még megoldatlan volt a szakrendelésekre utaltak megjelenésének figyelemmel kisérése, a vizsgálat eredményének feldolgozása és a nyilvántartása. Ennek hiányában nem érvényesülhet kellő hatékonysággal a gyógyító-megelőző ellátás, illetőleg az ennek teljesítésére, tűrésére - a vezetők számára - biztosított fegyelmi eszközök alkalmazása sem. A gyógyító-megelőző ellátás  alacsony hatékonyságára az is utal, hogy a tiszthelyetteseknél évente átlagosan 29,3 a tiszteknél  28 nap a betegállományban töltött idő. Hasonló következtetésre ad okot az is, hogy   az állomány 7,5 százaléka a vizsgált időszakban rokkantsági nyugállományba került. A  jellemző tartós megbetegedések voltak a mozgásszervi, emésztőrendszeri és a keringési problémák.
	Nem történt meg a hivatásos állomány fizikai és pszichikai  alkalmasságának időszakos felmérése, illetőleg még annak előkészítése sem. A felmérést pedig az 1997. április 30.-án hatályba lépett jogszabály előírja. A vizsgálat alkalmával elhangzott vélemények szerint az állomány fele alkalmatlannak minősülne, ha az előirt normatívák alapján a felmérés a szabályoknak megfelelően történne. A szolgálat - különösen az elitéltekkel közvetlen kapcsolatban lévő felügyelői állománynál - fizikailag és pszichikailag is jelentős megterheléssel járt. Szinte minden megkérdezett hangsúlyozta, hogy az alacsony fizetés miatt, szolgálatmentes időben is jövedelemszerző tevékenységre kényszerült, így pihenésre, kikapcsolódásra, szervezetük regenerálására,  már nem jutott idő.
	A szolgálati viszonyon kivűli jövedelemszerző tevékenységeket az állomány egy része parancsnoki engedély alapján végezte, de jelentős azok száma is, akik engedély nélkül "feketén" végeztek munkát. A jövedelemszerző tevékenységet engedélyező parancsnok - a megértés  szükségességét hangsúlyozva - az "összeférhetetlenség" körében csak azt vizsgálta, hogy a munkavégzés során lehetőleg ne kerülhessen beosztottja kapcsolatba a volt elítélttel. Az irányadó szabályok eltérő értelmezési lehetősége, és az azokra vonatkozó rendelkezések hiánya, ezt az önkényen alapuló joggyakorlatot lehetővé tette. Egyébként az állomány 85-90 százaléka az éves szabadságát is, ilyen munkavégzésre használta fel.	
	Kedvezőbbek voltak a tapasztalatok az állomány szolgálati időrendszerére és annak teljesítésére vonatkozó rendelkezések érvényesülésében. A  hivatásosok 54,5 százaléka folyamatos munkarend szerint dolgozott,  mely szerint a havi szolgálati idejük 174 óra. Szolgálati vezénylésük a tárgyhót megelőző hónap 25.-ig elkészült. Az előre nem látható feladatok, megbetegedések miatt, azonban gyakran kellett módosítani. Ha  a módosítás érintette az előre betervezett pihenőnapot is, akkor azért másik pihenőnap, vagy  túlmunkaként kétszeres díjazás járt. A szolgálat módosításakor törekedtek arra, hogy a változásról az érintett legalább 72 órával korábban értesüljön. Amennyiben ez nem volt tarható, úgy a módosítást csak az intézetparancsnoka engedélyezhette. E gyakorlat sértette a szolgálati időre vonatkozó törvényi rendelkezéseket és túllépet a Büntetésvégrehajtás Országos Parancsnoka 0123/1997 számú intézkedésével kiadott Útmutató keretein is, mivel az, a szolgálattervezet jóváhagyását követően, már nem engedi meg  pihenőnapok áthelyezését. A folyamatos munkarendben szolgálatot teljesítők a túlszolgálatért díjazást kaptak. Csak külön kérésükre kompenzálták azt szabadidővel. A szolgálati idő alatt az előirt egy órás munkaközi szünetet viszont nem megfelelően  biztosították. Megtörtént ugyan a szolgálati helyről a leváltás, de a pihenő időben lévő is kapott más irányú - biztonsági őri, takarítási, stb.- feladatot.
	Az éves szabadság tervezése, kiadása a vonatkozó rendelkezések szerint történt. Az elitéltekkel közvetlenül foglalkozó nevelői állomány hivatali munkarend szerint dolgozott. Iskolai végzettségük, szakmai felkészültségük az előirt követelményeknek megfelelt. Munkájuk eredményességét nagymértékben gyengítette, hogy napi munkaidejűk mintegy 60 százalékát az adminisztrációs tevékenység kötötte le, amelyet  még jelenleg is párhuzamosan - számítógépbe rögzítik és külön elkészítik az előirt okmányokat is - végeztek. Kevés idejük jutott magukra az elitéltekre, a nevelésre ezen belül is az egyéni és a kiscsoportos foglalkozásokra. A hivatali  munkaidőben dolgozók körében alapvetően érvényesülnek a munkaidőre, szabad-és pihenőnapokra, szabadságolásra vonatkozó rendelkezések. E körben csak a vezetők által adott készenléti szolgálat kompenzálása nem felelt meg az előírásoknak. Ez különösen akkor volt sérelmes, ha ebben az időben szolgálati igénybevételre - ellenőrzés, azonnali intézkedést igénylő feladat - is sor kerül, de azok időtartamait külön nem kompenzálták.
	  Az irodai munkahelyeken dolgozók számára az elhelyezési és munkavégzési  feltételek megfelelőek voltak. A körleteken, illetve őrhelyeken szolgálatot teljesítők számára a kézmosók hiánya, az öltözők zsúfoltsága, a női öltöző, zuhanyzó, illemhely hiánya, vagy munkahelyhez való távolsága okozott gondot. Az elitéltek elhelyezési feltételei kielégítőek voltak, de a zárkában a szabad mozgástér nem érte el a normatívát és az illemhelyek nem voltak még függönnyel sem leválasztva. A vizsgálat évében mindössze csak 3 százalékuk vett részt képzésben, illetve szakképzésben. A velük közvetlen kapcsolatba lévő  felügyelők  biztonságos  szolgálatteljesítésének feltétele azonban nem volt biztosítva, mivel a jelenlegi zárka ajtók olyan  rossz állapotban vannak, hogy azt az elitéltek az általuk készített segédeszközökkel belülről nyitni tudták. A szolgálat teljesítéséhez szükséges felszereléseket, eszközöket az állomány számára biztosították. (Például: gumibot, könnygázszóró palack, védőkesztyű, szolgálati okmányok, írószerek rendelkezésre álltak.)
	Az intézmény a dolgozóinak és  nyugdíjasainak kedvezményesen 160 Ft-ért ebédet biztosítottak. E lehetőséget azonban az aktív állománynak csak egyharmada - zömmel a hivatali munkarendben dolgozók - vették igénybe, alapvetően a folyamatos szolgálat eltérő időrendje miatt. A helyben lakók nehezményezték, hogy a közlekedési bérletet nem természetben, hanem az illetménnyel együtt pénzben kapták, így abból is levonták a jövedelemadót. Az összeg megállapításánál figyelmen kívül hagyták a bérletek árának emelését.

	Az állomány érdekképviseleti tevékenységét a helyi szakszervezet látta el. Titkárának értékelése szerint az intézet parancsnoka biztosította jogaik és jogosultságaik érvényesülését, eleget tett tájékoztatási kötelezettségének is. Gondjaik voltak viszont a tisztségviselők részére a Hszt. által biztosított munkaidő-kedvezmény, illetőleg annak fel nem használt részének pénzbeni megváltásával, a szervezett képzés időtartamára a szabadidő biztosításával, az azzal összefüggő költségek és távolléti díj elszámolásával. E jogaik érvényesülését az Országos Parancsnokság többszöri kezdeményezésükre sem segítette elő. Megítélése szerint érdekképviseleti tevékenysége miatt, közvetlen vezetői mellőzik szakmai munkájának elismerését, példaként hozta fel, hogy tíz éve nem kapott pénzjutalmat.

	A fentiek összegezéseként a vizsgálat megállapította, hogy az intézet működésében:

 1. Alkotmányos visszásságot eredményeztek a következők:
	a.)  az élethez, testi épséghez  fűződő, továbbá az egyenlő munkáért egyenlő bérhez való alkotmányos joggal az, hogy a középiskolai végzettséggel, illetve szakmai képzettséggel nem rendelkezőket olyan beosztásban foglalkoztatják, amelyre a felkészítésük nem történt meg, de a feladatuk ugyanaz mint az arra felkészültnek, csak e tevékenységet kevesebb bérért kell ellátniok;  
	b.) az élethez, testi épséghez fűződő joggal az, hogy a szolgálat biztonságos teljesítésének hiányosak a  feltételei;
	c.), a munkához való alkotmányos joggal, illetve annak részjogosítványaként biztosított pihenéshez való joggal, továbbá a diszkrimináció tilalmával összefüggésben  a szabad és pihenőnapok biztosításának gyakorlata, továbbá a jövedelemszerző tevékenység engedélyezése körében tapasztalt önkényesség.
 Ezek a jogsértések nem egyeztethetők össze a jogbiztonság követelményével sem.

2.  Alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét hordozták a következők:
           a.)  a munkához való joggal és a jogbiztonsággal összefüggésben az, hogy a középiskolai végzettséghez kötött beosztások feltételeinek a már állományba lévők több mint fele nem felel meg; 
	b.)  a legmagasabb szintű testi lelki egészséghez fűződő joggal összefüggésben az, hogy az előirt fizikai, pszichikai állapot felmérése elmaradt, nincs gyógyító-megelőző ellátás, a munkaközi szüneteket nem megfelelően biztosították;
	c.) az érdekvédelemhez fűződő joggal összefüggésben az, hogy a szakszervezeti képviselő munkaidő kedvezményét nem váltják meg; 
	d.) a jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben az, hogy a természetben is adható juttatást adóköteles jövedelemként biztosítják.

	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben kezdeményezem, hogy az intézet parancsnoka:
	a.) Biztosítsa az állomány védőeszközökkel történő folyamatos ellátását, a szociális helyiségek és felszerelési tárgyak, eszközök karbantartását. Gondoskodjon arról, hogy a védőeszközök használata, higiénés követelmények betartása  az előírásoknak megfelelően megtörténjen.
	b.) Érvényesítse jogszabályi kötelezettségét annak érdekében, hogy a hivatásos állomány az előirt, illetve az orvos által szükségesnek tartott egészségügyi vizsgálatokon megjelenjen.
	c. )   Gondoskodjon arról, hogy a fogvatartottak zárkáiban, lakóhelyiségeiben lévő  WC-k legalább függönnyel leválasztásra kerüljenek

Kérem, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve tett intézkedéseiről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

2. Budapesti Fegyház és Börtön: ( 1997. október 13.-án és 15.-én )

     a.) Feltárt adatok, tények:

	A büntetések végrehajtására tervezett korszerűen megépített objektumot, Királyi Gyűjtőfogház néven, 1896-ban adták át rendeltetésének. Alapfeladataként a Pestvidéki Törvényszék által fogházra, öt év alatti börtönre és fegyházra ítélt férfiak és nők büntetésének végrehajtását határozták meg. Az elitéltek elhelyezésére akkor a fegyház és börtön részlegen 600 magánzárka, a fogház részlegnél pedig 68 magánzárka és 156 közös zárka szolgált. A zárkák mérete, felszerelése, - néhány kisebb átalakítástól eltekintve -  a jelenlegivel megegyező volt. Hasznosítása folyamatosan az eredeti célkitűzésnek megfelelően történt. Többszöri névváltoztatást követően 1978-ban kapta mai elnevezését. Az átadással egyidőben kezdte meg működését az intézet területén az Országos Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet. Az 1989-ig megvalósult építészeti beruházásokkal az intézet kiegészült a "B" és a "C" objektumokkal, így mai alapterülete 13 hektáros zárt területet foglal magába.
	A fegyház és börtön jelenlegi rendeltetése országos intézetként, a felnőtt korú férfi elitéltek fegyház és börtön fokozatú szabadságvesztésével és az előzetes letartóztatásban lévők fogvatartásával összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. A hatályos normatíva szerint az elhelyezhető létszám 1168 fő. Vizsgálatunk idején 1668 személy volt fogvatartva az intézményben. Így az egy fogvatartottra jutó lakóterület 2,92 m2 tett ki, amelyből a berendezési tárgyak személyenként kb. 1,7 m2 foglaltak el, ezáltal a szabad mozgástér 1,22 m2-re szűkült. A fogvatartottak 33,9 százaléka fegyház, 31,2 százaléka börtön, a fennmaradó 34,9 százaléka pedig fogház fokozatú elitélt, illetve előzetes letartóztatásban lévő terhelt volt.
	Rendszeres munkával a fogvatartottak mintegy 50 százalékát (1996-ban 817 főt, 1997. I. félévében pedig 785 főt) foglalkoztatták. A dolgozó elitéltek 84-86 százaléka intézeten belül kapott munkát,  felügyeletüket a büntetésvégrehajtás látta el. A vizsgálat idején általános iskolai oktatásban 68,  középiskolaiban 30 elitélt vett részt. A vizsgálat alkalmával 64-en járnak különböző szaktanfolyamokra és hozzávetőleg 50-en rendszeresen szakköri foglalkozásokra. Rendkívüli esemény a vizsgált másfél éves időszakban 6 esetben fordult elő, melyből 3 eset hivatalos személy elleni erőszak, a további 3 eset pedig más fogvatartottak sérelmére elkövetett bűncselekmény volt. A fogvatartottakkal szemben 989 esetben alkalmaztak fegyelmi fenyítést, amelyek 7,6 százaléka magánelzárás, 68 százaléka feddés, 24,4 százaléka pedig enyhébb fenyítés volt.
	Az intézet állománytáblázatában 430 hivatásos hely van, amelyből 72 tiszti beosztás. A vizsgálat alkalmával 19 tiszti és 4 tiszthelyettesi beosztás nem volt betöltve, így egy hivatásosra - a sopronkőhidai intézménnyel megegyezően - 4,09 fogvatartott jutott. A meglévő állomány 70,5 százaléka 45 évnél fiatalabb volt, 52 százaléka 3 év alatti, 28 százaléka pedig 10 év feletti szolgálati idővel rendelkezett. A  tiszthelyettesi állomány  64 százalékának nem volt középiskolai végzettsége. A tiszti állományból 5 személynek nem volt felsőfokú, a tiszthelyettesiből pedig 40 személynek nem volt alapfokú szakmai képzettsége sem. Az állomány 73 százaléka folyamatos, a fennmaró része pedig hivatali, vagy attól eltérő munkarendben dolgozott. A tisztek 1996-ban 3525 óra, a tiszthelyettesek 102228 óra túlmunkát teljesítettek, ami éves viszonylatban egy személyre átlagosan 66, illetve 289 órát tett ki. Az elmúlt év I. félévében tisztek összesen 1535 órát, a tiszthelyettesek 34455 óra túlmunkát teljesítettek. Tisztek esetében a túlmunka 4 százalékát, a tiszthelyetteseknél 82 százalékát  pénzben kifizették, a fennmaradó részét pedig szabadidővel váltották meg. A nettó átlagilletmény 1996-ban a tiszteknél 45192 Ft, a tiszthelyetteseknél 31177 Ft, 1997-ben pedig 59349 Ft, illetve 35090 Ft volt.
	Mindkét állománycsoportban megközelítően a létszám egynegyede részesült  elismerésben vagy jutalomban. Üdülési beutalót évente az állomány 2-3 százaléka vett igénybe. Szociális támogatásként 1996-ban 117 személy az intézeti keretből - 4000 Ft/fő - a központi keretből 6 személy - 15000 Ft/fő - részesült. 1997. I. félévében 68 személy - 7300 Ft/fő - részesült az intézeti, 11 személy - 20000 Ft/fő - pedig a központi keretből segélyezésben. Az állomány lakáshelyzetére vonatkozó  megbízható adatokkal az intézmény nem rendelkezett. A lakáskölcsön kérelmeket központi keretből biztosították. Ismereteik szerint a normatíva alapján azt minden igényjogosult megkapta. Az egy főre jutó betegállomány 1996-ban úgy a tisztek, mint a tiszthelyettesek esetében 39 nap, 1997. I félévében pedig 16, illetve 15 nap volt. A vizsgált időszakban egészségi alkalmatlanság miatt 8 tisztet és 13 tiszthelyettest helyeztek nyugállományba.
	Az alapfeladaton túl jelentős munkaterhet jelentett az állománynak a fogvatartottak szabadítása, befogadása, az intézetek és hatóságok közötti szállításának előkészítése, kisérése, az eltávozások, kimaradások intézése. E feladatkörben 1996-ban 17920 fogvatartottal, 1997. I. félévében pedig 9959 fogvatartottal kapcsolatosan intézkedtek. Egy hivatásosra így 44 érdemi intézkedés jutott. Az  1996-ban engedéllyel eltávozó 1269 elitéltből 67 fő / 5,2 százalék /, az 1997. I. félévében eltávozott 1018 elitélt közül pedig 58-an / 5,6 százalék / nem érkeztek vissza az előirt időpontra. A vizsgált időszakban fegyelmi felelősségre vonást 5 tiszttel és 53 tiszthelyettessel szemben alkalmaztak, míg büntetőeljárás 17 tiszthelyettessel szemben indult. Jellemző volt ezek között a szolgálattal összefüggő kötelességszegés, italozás, szolgálaton kívül pedig a családi élet rendezetlensége és a könnyelmű életmód. Érdekvédelmi szervezetként az intézetnél megalakult ugyan az őri szakaszervezet, de a vizsgálat idejében nem működött.

    b, Következtetések:

	Az intézet állománytáblázatában megállapított összlétszám a parancsnoki értékelés szerint nincs összhangban a rájuk háruló feladattal. A  vizsgált intézetek parancsnokai szerint nincs is ilyen hivatalos normatíva. Évek óta nem emeltek létszámot - miközben az elitéltek száma növekedett - csak a már meglévőn belül történtek átcsoportosítások. A fogvatartottakkal közvetlenül foglalkozók körében - a széleskörű toborzó munkájuk eredményeként - mindössze négy állás nincs betöltve. Az utánpótlás egyre nehezebb, szinte csak a távolabbi településekről érkeznek új felvételisek, akik nem rendelkeznek középiskolai végzettséggel. Felvételkor többségük ugyan vállalja a középiskola elvégzését, de az ígéret teljesítésével kapcsolatos tapasztalataik kedvezőtlenek. Az így vállalt kötelezettség elmulasztásának következményeiről még nincsenek tapasztalatok, de joggal tartanak attól, hogy a Hszt. alkalmassági, előmeneteli szabályainak következetes érvényesítése miatt növekszik a fluktuáció. Már most is jellemző volt az állomány nagymértékű cserélődése, 52 százalékuk  három év alatti szolgálati idővel rendelkezett.
	Az újonnan felvettek szolgálatra történő felkészítése, szolgálatba állítása a sopronkőhidai intézménynél ismertetett gyakorlat szerint történik. Ennek következményeként az alapfokú szakmai ismeretek megszerzéséhez szükséges idő már a szolgálatot ellátó állományt terheli. A beiskolázás miatt, tehát a létszámhiány folyamatos, és rosszabb a helyzet, mint amire pusztán a  betöltött álláshelyek áttekintése után következtetni lehet. A létszámgondok miatt, egy felügyelőre itt 120-140 fogvatartott jutott. Az említettek miatt a közvetlen parancsnokok már nem is érdekeltek állományuk mielőbbi beiskolázásában. Az alapfokú szakmai ismeretek öthónapos levelező képzésben történő megszerzésének eredményessége is vitatható. A havonta szervezet egyhetes elméleti képzés során összesen 148 tanóra áll rendelkezésre. Kérdés, hogy ezalatt az idő alatt felkészíthető-e úgy az állomány, hogy az alapfokú végzettséghez kötött beosztásokban előirt feladatait - figyelembe véve azt a körülményt is, hogy nagy részük szervezett képzése ezzel befejezettnek tekinthető - magabiztosan ellássa. A szakmai ismeretek bővítésére évente szervezett egyhetes továbbképzésen sem lehet lényegesen pótolni  az alapképzés hiányosságait. A lőkészség fejlesztésére személyenként, évente két alkalommal szervezett lövészetek alkalmával van lehetőség, összesen 20 lőszer felhasználásával.
	Az állomány egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának rendszeres ellenőrzését, illetve az előirt követelményeknek való megfelelését a Hszt. 67. § a) pontja, a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró kötelességeként rögzíti. Tapasztalataink szerint e kötelezettség teljesítése, részben a felméréshez szükséges személyi, tárgyi és időbeni feltételek hiánya, részben pedig az ez irányú vezetői feladatok elmulasztása miatt, a gyakorlatban nem, vagy csak felületesen valósult meg. Formálisan évente elrendelték ugyan az állomány egészségi szűrését, állapotának felmérését, de azon, illetve a szakorvosi vizsgálatokon való megjelenés ellenőrzésére, az ott született eredmények nyilvántartására már nem fordítottak gondot. E vezetői mulasztásra, továbbá az egészséges munkakörülmények hiányosságaira is utal, a személyenként, évente átlagosan igénybevett 39 betegnap.
	Az interjúk során szinte minden megkérdezett kihangsúlyozta, - különösen az elitéltekkel közvetlenül foglalkozók köréből - hogy a szolgálati feladatokból fokozott a  pszichikai, fizikai leterhelése. Ennek ellenére, itt sem történt meg - holott azt, a 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendelet 21.§-a kötelezően előírja - az állomány pszichikai, fizikai  alkalmasságának felmérése. A vizsgált időszakban eseti jelleggel  vizsgálatra küldött 30 főből, alkalmatlanság miatt 21-en kerültek rokkantsági nyugállományba. Az egészségi állapotra jelentősen kihat az a körülmény is, hogy az állomány döntő többsége a parancsnok engedélyével, vagy hallgatólagos beleegyezésével, az alacsony illetmény miatt, - 1997-ben 35090 Ft volt a tiszthelyettesek átlagilletménye - szabadidőben is munkát vállalt. Erre a célra a kerületben egy olyan őrző-védő KFT is alakult, amely csak büntetésvégrehajtási, illetve rendőrségi hivatásos állományú személyeket alkalmaz. E megoldások elősegítették ugyan az állomány jövedelmének kiegészítését, de figyelmen kívül hagyták a Hszt. összeférhetetlenségre vonatkozó szabályait.
	Az állomány szolgálati időrendszerére, annak teljesítésére, a szabad és pihenő idő biztosítására, a végzett túlmunka díjazására, kompenzálására vonatkozó rendelkezések alapvetően érvényesültek. E területen csak a folyamatos munkarendben dolgozók körében fordult elő a már jóváhagyott havi szolgálatvezényléstől eltérő, gyakori igénybevételek időpontjának késői közlése, illetve a pihenőnapokról való berendelések időtartamának  téves elszámolási gyakorlata. Tekintettel arra, hogy ez utóbbi az állomány szabadidejének terhére történik felmerül, hogy a szolgálati helyen történő megjelenés  / oda- vissza utazás / időtartama  túlmunkának minősül-e, a költsége pedig visszatérítés köteles juttatás-e. Tapasztalataink szerint - helytelenül - csak a konkrét szolgálatban töltött idő kerül túlmunkaként elszámolásra. Holott már az utazások időtartamával  jelentősen csökken a szabadidő, a költségek megtérítése, pedig a gyakorlatban fel sem merült. 
	A Hszt. 113.§ (1) bekezdése szerint "A hivatásos állomány tagja részére meg kell téríteni: b) a szolgálati feladat ellátásával kapcsolatban váratlanul felmerült, c) a szabadságról, a munkaszüneti és a pihenőnapról történő visszarendeléssel összefüggő költséget. Az e §-hoz fűzött indokolás szerint "A szolgálati érdekből történő.... visszarendelés alapján a szolgálati helyen való megjelenéssel és a szolgálati feladatok ellátásával kapcsolatban költségek merülhetnek fel, amelyek – szolgálati érdekűek lévén –
 nem terhelhetik az azokat kifizető hivatásos állomány tagját. Ha e költségeket a hivatásos állomány tagja megelőlegezte a fegyveres szervnek, ezeket meg kell téríteni." E rendelkezés végrehajtására a büntetés-végrehajtási szervezet hivatásos állományú tagjai részére járó egyes költségtérítésekről szóló 7/1997. (III. 26.) IM rendelet  27. § (3) bekezdése viszont úgy rendelkezik, hogy "Az állományilletékes parancsnok engedélyezheti az utazási többletköltség elszámolását, ha a szolgálati feladatok végrehajtása miatt a szokásos szolgálatteljesítési időtől eltérő időpontban kell a szolgálatteljesítés helyén jelen lenni, és emiatt utazási többletköltség merül fel." Az idézet rendelkezésekből következik, hogy a Hszt. kötelezően előirt rendelkezését a végrehajtási szabály már jogsértően feloldja, amikor mérlegelési lehetőséget biztosít az állományilletékes parancsnoknak a térítésre.
	Ugyanígy felmerült a Hszt. 87. § (1) bekezdése utolsó mondatának értelmezése is, mely szerint  " Nem minősül túlszolgáltanak az ügyeleti-, őr-, készültségi és készenléti szolgálat, valamint a gyakorlaton való részvétel." E rendelkezés értelmezésére a már hivatkozott 0123/1997 számú BVOPK intézkedéssel kiadott Módszertani Útmutató II./9. pontja - megitélésem szerint hibásan -, úgy rendelkezik, hogy a gyakorlat idejére szolgálati idő sem számolható el. E rendelkezés, sérti a szolgálat teljesítésére és a pihenő időre vonatkozó rendelkezéseket.
	Az állomány elhelyezési és  munkavégzési feltételei - mindamellett, hogy a berendezési tárgyak, bútorok erősen elhasználódtak, a számítástechnika telepítése a munkahelyek 30 százalékán valósult meg - megfelelőek A szolgálat biztonságos teljesítésének feltételei az új parancsnok által kiadott normatív intézkedésekkel, a feladatok egyértelműbb és részletesebb szabályozásával, azok teljesítésének rendszeres ellenőrzésével és számonkérésével, a korszerű őrzéstechnikai és informatikai eszközök telepítésével, alkalmazásával jelentősen javultak. A nevelői állomány adminisztrációs leterheltségének aránytalansága, annak ellenére, hogy e tevékenység döntő többségét már a számítógépes rendszerben végzik, itt is felvetődött. Gondjaik nem az elvégzendő feladattal voltak, hanem azzal, hogy emiatt, az elitéltekkel való közvetlen foglalkozásra jutó idő nagyon kevés. A fogvatartottak zárkában történő elhelyezésének feltételei - a "C" épület kivételével -  az egy főre előirt szabad mozgástér vonatkozásában - nem feleltek meg az előirt normatívának. A vizsgált másfél éves időszakban mindössze 12 százalékuk vett részt képzésben, illetve szakképzésben. Az elfoglaltság hiánya és a szűkös elhelyezés gyakran vált az elitéltek közötti feszültség forrásává.
 	Az állomány számára a szolgálat ellátásához szükséges felszereléseket, védőeszközöket biztosították. A munkahelyek fűtése, világítása megfelelő volt. A szociális helyiségek - öltözők, zuhanyzók, illemhelyek berendezése, kulturáltsága kielégítő volt. Az állomány részére munkahelyen történő étkezést / ebéd / kedvezményes térítés ellenében oldották meg. A fentiekben már jelzett anyagi okok miatt az állományból a vizsgált időszakban mindössze kilencen vették igénybe a kedvezményes üdülői beutalót. Ugyancsak alacsony volt az igény  a sportolásra, testedzésre. Az ingyenesen biztosított uszodabérletet is csak alkalomszerűen és kevesen használták. 
	Érdekvédelmi szervként megalakult és bejegyzésre került ugyan az őri szakszervezet, de érdeklődés hiányában működését megszüntette.

	A fentiek összegzéseként a vizsgálat megállapította, hogy az intézet működésében alapvetően érvényesülnek az ott szolgálatot teljesítő hivatásos állományúak, illetve a büntetésüket töltő elitéltek és előzetes letartóztatás miatt fogvatartottak alkotmányos jogai.

1. Alkotmányos visszásságot eredményeztek a következők:
	a.)  az élethez, testi épséghez  fűződő, továbbá az egyenlő munkáért egyenlő bérhez való alkotmányos joggal összefüggésben az, hogy az előirt szakmai képzettséggel nem rendelkezőket olyan beosztásban foglalkoztatják, amelyre a felkészítésük nem történt meg, de a feladatuk ugyanaz mint az arra felkészültnek, csak e tevékenységet kevesebb bérért kell ellátniok;
	b.) a munkához, illetve annak részjogosítványaként biztosított pihenéshez való joggal, továbbá a diszkrimináció tilalmával összefüggésben az, hogy a következő szolgálat kezdetét későn közlik, a gyakorlatok időtartama szolgálati időként nem számolják el, továbbá az, hogy a jövedelemszerző tevékenység engedélyezése körében  önkényesség  tapasztalható.
Ezek a jogsértések nem egyeztethetők össze a jogbiztonság követelményével sem.

2.  Alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét hordozták a következők:
	a.)  a munkához, az élethez, testi épséghez és emberi méltósághoz fűződő  joggal összefüggésben az, hogy az újonnan  hivatásos állományba vetteket a feladataik  ellátásához szükséges szakismeretek nélkül állítják szolgálatba, továbbá, hogy az előírás szerinti szakismeret megszerzésének hiányoznak a feltételei;
	b.) a legmagasabb szintű testi lelki egészséghez fűződő joggal összefüggésben az hogy az előirt fizikai, pszichikai állapot felmérése elmaradt, továbbá, hogy a gyógyító-megelőző ellátás körében  mulasztások tapasztalhatók;
	c.) az egyenlő munkáért egyenlő bérhez, illetve jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben az, hogy a szabad és pihenőnapról történő berendelésekért járó térítés a vezető mérlegelésétől függ.

	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben kezdeményezem, hogy az intézet parancsnoka:
	a.) Biztosítsa az állomány védőeszközökkel történő folyamatos ellátását, a szociális helyiségek és felszerelési tárgyak, eszközök karbantartását. Gondoskodjon arról, hogy a védőeszközök használata, higiénés követelmények betartása  az előírásoknak megfelelően megtörténjen.
	b.) Érvényesítse jogszabályi kötelezettségét annak érdekében, hogy a hivatásos állomány az előirt, illetve az orvos által szükségesnek tartott egészségügyi vizsgálatokon megjelenjen.
	c. )   Gondoskodjon arról, hogy a fogvatartottak zárkáiban, lakóhelyiségeiben lévő  WC-k legalább függönnyel leválasztásra kerüljenek.

Kérem, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve tett intézkedéseiről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

3. Veszprém megyei Büntetésvégrehajtási Intézet: (1997. október 28-29.-én)

    a.) Feltárt tények, adatok:

	A jelenleg működő intézetek közül a  legrégebbi,  büntetések végrehajtására épített, erődjellegű objektum. Építését 1858-ban fejezték be, kisebb átalakítások történtek ugyan, de azóta is megőrizte "vártömlöc" jellegét. A zárkák három szinten a föld felszíne alatt vannak Az intézet az 1980-as évek elejéig kályhafűtéssel és az országban utolsóként "kübli" rendszerrel működött. Jelenleg már teljes a közművesitettsége, de a csatorna és vízrendszer szükkeresztmetszetü és elavult, a villamos energia használata életveszélyes, felújítása a vizsgálat idején folyt. 
	Rendeltetése az előzetes letartóztatással, szabadságvesztésével, továbbá az elzárással összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. A jogszabályban előirt normatíva szerint 55 fő az elhelyezhető létszám. Vizsgálatunk idején 199 főt tartottak fogva az intézményben, így az egy fogvatartottra jutó szabad mozgástér a zárkában csak 0,84 m2 volt. A  fogvatartottak 80 százaléka  előzetesen letartóztatott, 13 százaléka megőrzéses és csak 7 százaléka volt elitélt. Rendszeres munkáltatás nem volt az intézetben. A fogvatartottak 12 százalékát belső karbantartási és kiszolgálói feladatokkal foglalkoztatták.  Iskolai oktatás, szakmai képzés nem folyt az intézetben. A vizsgált időszakban 3 fogvatartottal szemben hivatalos személy elleni erőszak, 5 fővel szemben pedig más fogvatartott sérelmére elkövetett bűncselekmény miatt indult eljárás. A fogvatartottakkal szemben 322 esetben alkalmaztak fegyelmi fenyítést, melyek 11 százaléka magánelzárás, 75 százaléka feddés, a többi pedig enyhébb felelősségrevonás volt.
	Az intézet állománytáblázata szerint 75 hivatásos hely volt, ebből 12 a tiszti, és 63 a tiszthelyettesi, zászlósi beosztás. Mindössze 2 tiszthelyettesi beosztás volt a vizsgálatkor betöltetlen, így egy hivatásosra 2,7 fogvatartott jut. A meglévő állomány 97%-a 45 évnél fiatalabb.  48 százalékuk 3 év alatti, 20 százalékuk pedig 10 év feletti szolgálati idővel rendelkezett. A meglévő tiszthelyettesi állomány 60 százalékának csak alapfokú állami iskolai végzettsége volt, 22 százalékának pedig nem volt szakmai képzettsége. A hivatásosok 29,3 százaléka hivatali, 10,7 százaléka hivatalitól eltérő, 60 százaléka pedig folyamatos munkarendben dolgozott. A tisztek 1996-ban 1128 óra, a tiszthelyettesek 8697 óra túlmunkát teljesítettek, ami éves viszonylatban egy főre 94, illetve 138 óra túlmunkát jelentett. Tisztek esetében a teljesített túlmunka 80 százalékát, tiszthelyettesek esetében 92 százalékát pénzben kifizették, a  fennmaradó részét az állomány ez irányú kérését figyelembevéve, szabadidővel váltották meg. A nettó átlagilletmény 1996-ban a tiszteknél 36498 Ft, a tiszthelyetteseknél 29006 Ft, 1997-ben pedig 44097 Ft, illetve 31454 Ft volt.
	Az évente elismerésben részesültek száma mindkét állománycsoportban a létszám 50 százaléka volt. Üdülő beutalót 4-5 személy vett igénybe. Az intézet segélykeretéből évente 28-29, a központiból pedig 1-1 személy részesült, bruttó 2500-3000, illetve 12000 Ft összegben. A lakáshelyzete 1 tisztnek és 10 tiszthelyettesnek  nem volt megoldva. A lakással nem rendelkezők közül a vizsgált időszakban nyolcan kértek  és kaptak építésre, illetve vásárlásra munkáltatói támogatást, átlagosan 267000 Ft/ fő összegben. Az állományból 27-en jártak be naponta 20 km-nél nagyobb távolságról szolgálatba, de összesen 46-an kaptak utazási költségtérítést a helyközi járatokra. A tiszti állományból átlagosan 12 nap, a tiszthelyettesiből pedig 16,4 nap volt 1996-ban a betegállományban töltött idő, míg 1997. I. félévében ez 14, illetve 13 napot tett ki. Egészségi alkalmatlanság miatt 1996-ban 3 tiszthelyettest került rokkantsági nyugállományba.
	A fogvatartottak befogadására, szabadítására, intézetek és hatóságok közötti szállítására, kisérésére 1996-ban 5835, 19997. I. félévében pedig 3217 esetben intézkedtek. Egy hivatásosra így 79 érdemi intézkedés jutott. Fegyelmi felelősségrevonásban 1996-ban 1 tiszt, 7 tiszthelyettes, 1997. I félévében pedig 2 tiszt és egy tiszthelyettes - mindannyian a szolgálattal összefüggő fegyelemsértés miatt - részesült. Büntetőeljárás során 2 tiszt felelősségét állapította meg a bíróság elöljárói kötelezettséggel összefüggő bűncselekmény miatt. Érdekvédelmi szervezet - igény hiányában  - nem működött az intézetnél.

   b.) Következtetések:

	A hivatásos állomány utánpótlása - a létszámot tekintve - megoldott. A jogszabályban előirt iskolai végzettség azonban a szolgálatot teljesítők 60 százalékánál nem az előírásoknak megfelelő. Ennek létező és várható következményeivel kapcsolatos  megállapításaink megegyeznek a sopronkőhidai intézetnél már részletesen ismertetettekkel. Az újonnan kinevezetteknek a szolgálat ellátására történő felkésztésével, szolgálatba állításával, szakmai képzésével kapcsolatos tapasztalataink, - de különösen az utóbbira vonatkozó megállapításaink - megegyeznek budapesti intézetnél már kifejtettekkel. Mindezekre hivatkozva itt is megállapítható, hogy a Hszt. 67. §-ában előirt elöljárói kötelesség érvényesüléséhez szükséges feltételek a gyakorlatban nincsenek, vagy csak részben vannak biztosítva. E feltételek hiányában az alárendeltektől  biztonságos-, jog-és szakszerű szolgálat teljesítése nem várható el.
	Az állomány egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának rendszeres ellenőrzését, illetve az előirt követelményeknek való megfelelését a Hszt. 67. § a) pontja a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró kötelességeként rögzíti. Tapasztalataink szerint e kötelezettség teljesítése, alapvetően a felméréshez szükséges személyi, tárgyi és időbeni feltételek hiánya és a vezetői feladatok elmulasztása miatt, a gyakorlatban nem, vagy csak formálisan valósultak meg. Elvétve elrendelték ugyan az állomány szűrését, de annak eredményéről nyilvántartás vagy más módon rögzített információ nem volt.	
	Az alapvető feltételek hiányában a parancsnoktól, - illetve a megbízás alapján alkalmazott orvostól vagy az egészségügyi alapellátást biztosító rendőrségi orvosi hivataltól - a körülményekből adódóan, reálisan nem is várható el, a már hivatkozott 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendelet 3.§-ában előirt vezetői kötelezettségek teljesítése, illetőleg a 21.§-ban kötelezően előirt egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának rendszeres ellenőrzése. Ez utóbbiak végrehajtására vizsgálatunk idején még elképzelés sem volt. A gyógyító- megelőző ellátás hiányosságaira engedett következtetni az is, hogy itt, - a későbbiekben részletezett munkahelyi körülmények ellenére is - csak 12 nap volt 1996-ban az egy személyre jutó betegnapok száma. A főállású orvossal rendelkező budapesti intézetben ez 39 nap, a sopronkőhidaiban pedig 29 nap volt, holott e nagy különbséget, sem az ott dolgozó állomány életkora, sem szolgálati ideje nem indokolta. 
	A személyes interjúk során minden meghallgatott hangsúlyozottan kitért az alacsony  illetményből adódó megélhetési nehézségekre. Kénytelenek munkaidőn kívül más jövedelemszerző tevékenységet is végezni ahhoz, hogy az itt kapott - 1997-ben 31454 Ft volt az átlagilletmény - fizetésből megéljenek. Mindössze hárman kértek  és kaptak engedélyt más irányú munkavégzésre, de "feketén" szinte mindenki dolgozott még valahol. A parancsnok ugyan hangsúlyozta, hogy az így végzett illegális tevékenységet felelősségrevonás követi, de a vizsgálat során erre példát nem találtunk. Az éves szabadságot az állomány igényeinek megfelelően biztosítani tudták. A szociális támogatást a beiskolázási segélyekre itt is felhasználták. Alacsony volt az igény az üdülésre. Az elismerésben részesülők aránya megegyezett a már ismertetett intézményekével.
	A Hszt. 67. § szerint "A szolgálati viszony keretében a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró köteles: a) a hivatásos állomány tagja feladatait a munkaköri leírásban rögzíteni, őt a szolgálati viszonyra vonatkozó szabályok, illetve az egyéb jogszabályok szerint foglalkoztatni, részére az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeit biztosítani; b) a szolgálati feladatok ellátását úgy megszervezni, hogy a hivatásos állomány tagja a szolgálati viszonyból eredő jogait gyakorolni, kötelezettségeit teljesíteni tudja;". Tapasztalataink szerint ez utóbbi jogok gyakorlásának lehetősége a folyamatos munkarendben  dolgozóknál, már  a szolgálat szervezéséből következően is csorbát szenvedett. A havi 174 órás keretben meghatározott szolgálati időt az esetek többségében, már a tervezésnél is túllépték, így azt, rendszeresen 180-190 órában határozták meg. Emellett is gyakran került sor a tervtől eltérő szolgálatra a betegségek és az előre nem tervezett előállítások miatt. De rendszeresen túlszolgálattal oldották meg a ugyanabban az időpontban jelentkező heti körszállításból adódó feladataikat is. A túlszolgálatok elrendelésének és teljesítésének tapasztalatai megegyeztek a budapesti intézetnél részletesen kifejtettekkel. A tiszti állomány túlmunkájának  80 százalékát itt pénzben fizették ki. Az éves keret azonban már augusztusra elfogyott. Az igényelt pótkeretet az ellenőrzés időszakában még nem kapták meg.
	A Hszt. a munkáltatói jogkört gyakorló  elöljáró kötelességeként rögzíti az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeinek biztosítását. A már hivatkozott 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendelet 3.§-a erre hivatkozva előírja, hogy " (1) A fegyveres szervek vezetői (parancsnokai) a Hszt. 67. § a) pontjában meghatározott kötelezettségeik teljesítése során: a) biztosítják beosztottaik számára a szolgálatellátás és a munkavégzés során az egészséget nem veszélyeztető, biztonságos munkavégzés feltételeit; b) gondoskodnak beosztottaik egészségvédelméről, annak javítása érdekében megkövetelik a kötelező jellegű orvosi, pszichikai, fizikai (erőnléti) vizsgálatokon, a kötelező védőoltásokon történő részvételt; ". A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 36. §-a szerint " (1) Az elítélt jogosult: a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra; d) társadalmilag hasznos munka végzésére, a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemre, munkavédelemre; k) naponként legalább egy órai szabad levegőn tartózkodásra; l) pihenésre, szabadidőre, a rendszeresen végzett munka után fizetett szabadságra; m) önképzésre, sajtótermékek megrendelésére, a büntetés-végrehajtási intézet művelődési és sportolási lehetőségeinek igénybevételére;".
	Tapasztalataink szerint e jogszabályi kötelezettségek teljesítése különösen az elitéltekkel közvetlenül foglalkozó hivatásos állomány, illetve az intézményben fogvatartottak jogait érintően nem, vagy csak részben valósult meg.  A körleten dolgozó felügyelők, nevelők feladataikat munkaidejük 95 százalékát, több szinten a föld alatt, dohos, nyirkos, szellőzetlen, természetes fény nélküli munkahelyeken töltik. Itt a legalapvetőbb emberi szükségletek elvégzéséhez és egészségük védeleméhez szükséges - kézmosás, WC, motozókesztyü stb.- a feltételek, eszközök is hiányoztak. E mostoha körülményekre tekintettel pótlékot nem kaptak. Nem biztosították számukra  még az sem, hogy az otthonról hozott élelmet megfelelő körülmények között tárolják és fogyasszák el. Öltözőik zsúfoltak voltak, nem volt külön női öltöző, a zuhanyzók, mosdók, WC-ék száma kevés, karbantartottságuk nem volt kielégítő. Nem volt pihenő szoba. A munkaközi szünetet egy szűk, bútorokkal zsúfolt helyiségben töltötték  amely egyben melegítőkonyha, étkező és eligazító is, de szék, még itt sem jutott mindenkinek. Az irodai munkahelyeken dolgozók elhelyezése is zsúfolt volt. A bútorzat elavult volt. Az irodaszer ellátás szűkös volt. A biológiai szükségletek kielégítésének feltételei hiányoztak.

	Az elitéltek elhelyezésére szolgáló zárkákban nem, vagy alig volt természetes világítás, szellőztetési lehetőség. A zárkák büdösek, zsúfoltak, elhanyagoltak voltak. Az egy elitéltre jutó szabad terület 0,8 m2 volt. A falak nyirkosak, hullott a vakolat és a festék még a konyhában is. A tisztálkodásukra szolgáló helyiségek elhanyagoltak, emberhez nem méltóak voltak. Az előirt elkülönítéseket sem tudták maradéktalanul betartani, ezek miatt esetenként elmaradt, vagy jelentősen lerövidült, az egyórás szabadlevegőn tartózkodás ideje is. Nem volt munkalehetőség. Nem biztosították a képzés, illetve a szakképzés és a művelődés lehetőségét sem. 

	A fentiek összegzéseként a vizsgálat megállapította, hogy az intézetnél hiányoznak a szolgálat ellátás  egészséget nem veszélyeztető, biztonságos feltételei. A bíróságok által kiszabott szabadságvesztés, illetve előzetes letartóztatás miatti fogvatartás céljával összeegyezhetetlen a fogvatartottak embertelen elhelyezése. Az épület kijelölt funkciójára, illetve tartós emberi tartózkodásra alkalmatlan.
	Az élethez és az emberi méltóság megőrzéséhez szükséges alapvető feltételek hiánya miatt súlyosan sérültek és sérülnek az ott szolgálatot teljesítők, illetve kiszabott szabadságvesztésüket, vagy előzetes letartóztatás miatti fogvatartásukat töltők élethez, emberi méltósághoz, egészséges környezethez, legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez fűződő alapvető alkotmányos jogai.
	Ezeknek az alkotmányos alapjogoknak az ilyen mérvű megsértése és sérelmük  további veszélye, olyan súlyos alkotmányos visszásságot okoz, melynek orvosolása   jogállami keretek között, megítélésem szerint csak az intézet bezárásával, az ott dolgozók, illetve büntetésüket vagy előzetes fogvatartásukat töltők más, az előirt jogszabályi feltételeknek megfelelő objektumba történő elhelyezésével oldható meg.

	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben kezdeményezem, hogy az intézet parancsnoka:
	a.) Biztosítsa az állomány védőeszközökkel történő folyamatos ellátását, a szociális helyiségek és felszerelési tárgyak, eszközök karbantartását. Gondoskodjon arról, hogy a védőeszközök használata, higiénés követelmények betartása  az előírásoknak megfelelően megtörténjen.
	b.) Érvényesítse jogszabályi kötelezettségét annak érdekében, hogy a hivatásos állomány az előirt, illetve az orvos által szükségesnek tartott egészségügyi vizsgálatokon megjelenjen.

Kérem, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve tett intézkedéseiről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

4. Baranya megyei Büntetésvégrehajtási Intézet: (1997. november 5-6.-án.)

    a.) Feltárt adatok, tények:

	Az intézmény elhelyezésére szolgáló épületeket 1884.-ben, a bíróságok által kiszabott fogház büntetések végrehajtására építették.  Azóta az eredeti célnak megfelelően, folyamatosan a büntetésvégrehajtási intézetként működik. Az épületek ma már teljesértékben  közművesítettek.  Jelenlegi  rendeltetése  az  előzetes  letartóztatással, a 

szabadságvesztésével, továbbá az elzárással összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. A jogszabályban előirt normatíva szerint 102 fő az elhelyezhető létszám. Vizsgálatunk idején 175 főt tartottak fogva az intézményben. Az egy fogvatartottra jutó szabad mozgástér - a veszprémi intézettel megegyezően -  zárkában csak 0,84 m2.
	A fogvatartottak 20 százaléka szabadságvesztés, 65 százaléka előzetes letartóztatás, a fennmaradók pedig elzárás miatt voltak fogva. Rendszeres munkával intézetben 21, intézeten kívül 11 személyt foglalkoztattak egy műszakban. Állami iskolai oktatás az intézetben nem folyt. Szakképzésben 12 fő vett részt. A vizsgált  másfél éves időszakban a fogvatartottak 3 esetben követtek el  rendkívüli eseményt. Ebből egy hivatalos személy elleni erőszaknak minősült, egy esetben eltorlaszolták a zárka ajtóját, a további esetben pedig társuk sérelmére követték el a bűncselekményt. A fogvatartottakkal szemben 1996-ban 181 esetben alkalmaztak fegyelmi fenyítést, melyeknek 7 százaléka magánelzárás volt,  a többiben feddés volt a büntetés.
	Az intézet állománytáblázatában 80  hivatásos beosztás van, amelyből 14 a tiszti.  A vizsgálat idején  egy tiszti és három tiszthelyettesi hely volt betöltetlen. Egy hivatásosra 2,3 fogvatartott jutott. A meglévő állomány 90 százaléka 45 évesnél fiatalabb.  26,3 százalékuk 3 év alatti, 28 százalékuk pedig 10 évnél hosszabb szolgálati idővel rendelkezett. A tisztek közül háromnak nincs felsőfokú állami, nyolc tiszthelyettesnek pedig csak általános iskolai végzettsége van. Két tiszt nem rendelkezett felsőfokú szakmai, 12 tiszthelyettes  pedig alapfokú szakmai végzettséggel.
	Az állomány 27 százaléka hivatali, 34 százaléka hivatalitól eltérő, 39 százaléka pedig folyamatos munkarend szerint dolgozott. A tisztek 1996-ban 414 óra, a tiszthelyettesek 4470 óra túlmunkát teljesítettek, ami éves viszonylatban,  egy főre átlagosan 34 óra, illetve 71 óra túlmunkát jelentett. Ugyanez az arányszám 1997. I. félévében is. A túlmunkát mindkét állománykategóriánál teljes egészében készpénzzel kompenzálták. A tisztek nettó illetményátlaga 1996-ban 34855 Ft, a tiszthelyetteseké 28853 Ft volt, míg az elmúlt évben ez 43945 Ft-ra, illetve 35439 Ft-ra emelkedett.
	Mindkét állománycsoportban megközelítően azonos - 58, illetve 53 százalék - volt az évente elismerésben részesültek száma. Üdülő beutalót a vizsgált időszakban mindössze egy tiszt és két tiszthelyettes vett igénybe. Szociális támogatásra 1996-ban 89000 Ft volt, melyet 5 személynek osztottak el. 1997-ben már 129000 Ft állt rendelkezésre, de ennek 93 százalékát a beiskolázási segélyre fordították. 
	Összesen hárman kaptak a központi keretből segélyt. A lakáshelyzete 62 személynek  megoldott, 13-an kértek és kaptak 300000 Ft/fő  munkáltatói támogatást lakás vásárlására, építésére. A tiszti állomány 1996-ban 156 napot, a tiszthelyettesi 885 napot töltött betegállományba, míg 1997. I. félévében ez 29, illetve 1071 betegnapot jelentett. A vizsgált időszakban 8 személynek kezdeményezték az alkalmassági vizsgálatát. Ennek alapján kettőt helyeztek rokkantsági nyugállományba. 
	A fogvatartottak befogadására, szabadítására, intézetek és hatóságok közötti szállításának előkészítésére, kisérésére 1996-ban 4278 ügyben, 1997. I félévében 2675 ügyben intézkedtek. Egy hivatásosra így átlagosan 52 ügybeni intézkedés jutott. A vizsgált időszakban 5 tiszt és 10 tiszthelyettes ellen indult fegyelmi eljárás, szolgálati kötelezettség megszegése, elmulasztása, illetve gondatlan fegyverkezelés miatt. Mindössze egy eset volt olyan, ami a fogvatartás törvényességét sértette. Büntető eljárás négy esetben indult, ezek oka a szolgálati kötelezettség megszegése, illetve egy esetben hivatali eljárásban elkövetett bántalmazás volt. Az intézetnél érdekvédelmi szervként, a Büntetésvégrehajtási Dolgozók Országos Szövetségéhez tartozó szakszervezet működött 31 taggal.

    b.) Következtetések:

	A hivatásos állomány számszerű utánpótlását megoldották. Az eddig vizsgált intézetekhez képest itt jelentősen magasabb arányú a tiszthelyettesi állományba az előirt  középiskolai végzettségű és körükben több a hosszabb szolgálati idővel rendelkezők száma is. A tiszti beosztásokba csak felsőfokú  iskolai végzettséggel rendelkezőket vesznek fel. Mindezek ellenére itt is jelezték, hogy büntetésvégrehajtási dolgozónak csak az jelentkezett felvételre, aki máshol nem kapott munkalehetőséget. Az újonnan kinevezett állomány szolgálat ellátására történő felkészítésével, szolgálatba állításával, szakmai képzésével kapcsolatos tapasztalataink megegyeznek a korábban ismertetettekkel. 
	Itt sem történt meg az állomány egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának felmérése. A parancsnok helyi kezdeményezéseként a honvédség egészségügyi szolgálata évente, végzett ugyan szűrővizsgálatot, de az nem felelt meg a 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendeletben foglaltaknak, illetőleg azzal nem teljesült a rendelet 3. §-ában előirt vezetői kötelezettség. Az alapvető feltételek hiányában a parancsnoktól, - illetve a megbízás alapján alkalmazott orvostól vagy az egészségügyi alapellátást biztosító rendőrségi orvosi hivataltól - a körülményekből adódóan, reálisan nem is várható el az előirt feladatok maradéktalan teljesítése. Amíg a főállású orvossal rendelkező budapesti intézetben  39 nap, a sopronkőhidaiban pedig 29 nap volt az átlagos betegnap szám, addig itt 1996-ban csak 14 nap volt. A betegnapok alacsony száma is a  gyógyító- megelőző ellátás hiányosságaira engedett következtetni, mivel e nagy különbséget, sem az említett intézetekben dolgozó állomány életkora, sem szolgálati ideje nem indokolta. 
	A végrehajtó állománynál a szolgálatból és más jövedelemszerző tevékenységéből származó állandósult fásultságot, fáradtságot észlelt az intézet vezetése. A parancsnok ugyan kísérleteket tett ennek korlátozásra. Havi 100  órára korlátozta a más jövedelemszerző tevékenység időtartamát, és csak itt fordult elő, hogy emiatt, fegyelmi eljárást is indítottak, de mint jelezte, ezt a problémát kizárólag fegyelmi eszközökkel nem lehet megnyugtatóan megoldani akkor, amikor az állomány 70-80 százalékának  családja megélhetése veszélyben van. A személyes interjúk során itt többen  kifejtették, hogy az általuk őrzött elitélteknek magasabb - 217 Ft - a napi élelmezési normája, mint amit az illetményükből családjuk számára biztosítani tudnak. 
	Már a szolgálat tervezésénél túllépték itt is az előirt 174 órás havi időkeretet. Az előzetes letartóztatottak nagy aránya miatt, kiszámíthatatlan és tervezhetetlen a kihallgatásra, bírósági tárgyalásra történő előállítás. Gyakran került sor emiatt, a tervezettől eltérő szolgálatokra, túlmunkára. Ugyancsak a végrehajtó szolgálatot ellátó állományt terhelték a szakmai iskolákra  történő vezénylések, szabadságok, betegségek miatt hiányzók helyettesítése. Az ennek következtében elrendelt túlmunkák növelik ugyan a keresetet, de kiszámíthatatlanná válik a szabadságok, szabadnapok kiadása, illetve tervezhetetlen az állomány pihenőideje, családi és magánélete.
	Az állomány elhelyezési és munkavégzési feltételei messze elmaradnak a követelményektől. Az irodai munkahelyek zsúfoltak voltak, elhasználódott, kopott, szedett-vedett a bútorzat. Felújításra, festésre szorulnának a falak és a nyílászárók. Elhasználódott és kevés volt a szociális helyiség. A női dolgozók - öltöző hiányában - az osztályvezető irodájában öltöztek, nem volt külön fürdési, zuhanyzási lehetőségük. A nevelői irodák gyakorlatilag zárkák voltak, csak a bútorzatuk tért el azokétól. A  körleten dolgozóknak csak kézmosási lehetősége volt, de ott is szennyesek elhasználtak voltak a törölközők, gyakran elmaradt a kötelezően előírt védőkesztyű használata is. WC -re az iroda épületbe kell átmenni, ehhez viszont váltást kell kérni. Nem volt megfelelő  pihenő szoba. Az otthonról hozott élelmiszer tárolására és elfogyasztására csak egy szűk, bútorokkal zsúfolt helyiségben volt lehetőség, ahol a civilizáció legelemibb feltételei is hiányoztak. A helyi közlekedési bérleti díjat - melynél figyelmen kívül hagyták az időközbeni áremeléseket - itt is készpénzben fizették ki, így annak összegét csökkentette a jövedelemadó.
	Az elitéltek elhelyezésére szolgáló zárkák zsúfoltak voltak. Aljazatuk feltöredezett.  A WC-ék nem voltak megfelelően elkerítve. Az egy főre jutó szabad mozgástér szűkössége miatt, gyakoriak a fogvatartottak közötti összeütközések. A zsúfoltság miatt engedélyezték, hogy, nappal is az ágyon tartózkodjanak. Ennek következményeként azonban a zárkák belső rendje tovább romlott . A fürdésre, tisztálkodásra szolgáló helyiségek elhanyagoltak, piszkosak voltak. Az előirt elkülönítéseket sem tudták maradéktalanul betartani. Esetenként elmaradt, vagy jelentősen lerövidült, az egyórás szabadlevegőn tartózkodás ideje. Kevés volt a munkaalkalom. Nem volt állami oktatás és művelődési lehetőség, szakképzésben is csak az elitéltek 6 százaléka vett részt. 
	A szakszervezet titkára jónak értékelte ugyan az intézet vezetésével való kapcsolatát, de mint a kérdések alapján kiderült, ezideig még nem kért, és nem is kapott az állományilletékes parancsnoktól a szolgálati viszonnyal összefüggő anyagi, szociális és kulturális érdekekre vonatkozó tájékoztatást. A vezetői döntésekkel kapcsolatosan véleményét hivatalosan még nem fejtette ki, azok következményei ellen kifogással nem élt. A belső ünnepségek, a nyugdíjas találkozó, a BV napok megszervezése volt eddig a fő "feladatuk". Ugyanekkor kifejtette, hogy egyetért a szolgálat tervezésével, a szabadidő biztosításával és az állomány munkakörülményeivel kapcsolatos megállapításainkkal.

	A fentiek összegezéseként a vizsgálat megállapította, hogy az intézet működésében:

 1. Alkotmányos visszásságot eredményeztek a következők: 
	a.) az élethez, testi épséghez  fűződő, továbbá az egyenlő munkáért egyenlő bérhez való alkotmányos joggal összefüggésben az, hogy az előirt szakmai képzettséggel nem rendelkezőket olyan beosztásokban is foglalkoztatják, amelyre a felkészítésük nem történt meg, de a feladatuk ugyanaz mint az arra felkészültnek, csak e tevékenységet kevesebb bérért kell ellátniok;
	b.) az élethez, testi épséghez fűződő joggal összefüggésben az, hogy hiányosak a szolgálatellátás és munkavégzés feltételei, nem biztosítottak a fogvatartottak egészséges elhelyezéséhez,  továbbá a szabadlevegőn tartózkodásához, az önképzéséhez, sportolásához és művelődési lehetőségéhez az előirt feltételek;
	c.),  a munkához való alkotmányos joggal, illetve annak részjogosítványaként biztosított pihenéshez való joggal, továbbá a diszkrimináció tilalmával összefüggésben az, hogy önkényes az folyamatos munkarendben dolgozók szolgálatának szervezése, továbbá a jövedelemszerző tevékenység engedélyezése.
 Ezek a jogsértések nem egyeztethetők össze a jogbiztonság követelményével sem.

2.  Alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét hordozták a következők:
     	a.)  a munkához, az élethez, testi épséghez és emberi méltósághoz fűződő  joggal összefüggésben az, hogy az újonnan  hivatásos állományba vetteket a feladataik  ellátásához szükséges szakismeretek nélkül állítják szolgálatba, továbbá, hogy az előírás szerinti szakismeret megszerzésének hiányoznak a feltételei;
	b.)  a legmagasabb szintű testi lelki egészséghez fűződő joggal összefüggésben az, hogy elmaradt az előirt fizikai, pszichikai állapot felmérése, továbbá a gyógyító-megelőző ellátás, illetve a munkaközi szünetek nincsenek biztosítva;
	c.) az érdekvédelemhez fűződő joggal összefüggésben az, hogy az érdekképviselet céljára alakult szakszervezet feladata tisztázatlan és működésének gyakorlata hibás;
	d.) jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben az, hogy a természetben is adható juttatást adóköteles jövedelemként biztosítják.

	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben kezdeményezem, hogy az intézet parancsnoka:
	a.) Biztosítsa az állomány védőeszközökkel történő folyamatos ellátását, a szociális helyiségek és felszerelési tárgyak, eszközök karbantartását. Gondoskodjon arról, hogy a védőeszközök használata, higiénés követelmények betartása  az előírásoknak megfelelően megtörténjen.
	b.) Érvényesítse jogszabályi kötelezettségét annak érdekében, hogy a hivatásos állomány az előirt, illetve az orvos által szükségesnek tartott egészségügyi vizsgálatokon megjelenjen.
	c.) Tegyen intézkedést, hogy a női dolgozók részére öltöző, a hivatali munkarendtől eltérő munkarendben dolgozók részére pedig megfelelő méretű és felszereltségü  pihenőszoba kerüljön kialakításra. Vizsgálja meg az intézet dolgozói részére a helybeni étkezés biztosításának lehetőségét.
	c. )   Gondoskodjon arról, hogy a fogvatartottak zárkáiban, lakóhelyiségeiben lévő  WC-k legalább függönnyel leválasztásra kerüljenek.

Kérem, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve tett intézkedéseiről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

5. Bács-Kiskun megyei Büntetésvégrehajtási Intézet: (1997. november 11-12.-én)
	
    a.) Feltárt adatok , tények:

	A  büntetések végrehajtására tervezett épületeket 1904-ben adták át rendeltetésüknek, amelyet azóta folyamatosan büntetésvégrehajtási célra hasznosítottak, de többször változott, az ott fogvatartott elitéltek szabadságvesztésének végrehajtási fokozata. Az objektum közművesítése  teljes. Jelenlegi rendeltetése a felnőtt korúak előzetes letartóztatásával, szabadságvesztésével,  elzárásával, továbbá a Bács-Kiskun, Békés, Csongrád, és Jász-Nagykun-Szolnok megyékben lakó fiatalkorúak előzetes letartóztatásával, szabadságvesztésével összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. A jogszabályban előirt normatíva szerint 180 az elhelyezhető létszám. Vizsgálatunk idején 196 személyt tartottak fogva az intézményben, így az egy fogvatartottra jutó szabad mozgástér  zárkában 2,62 m2, lakóhelyiségben pedig 7,2 m2 volt.  Az intézetben fogvatartottak 38 százaléka szabadságvesztésre elitélt, 51 százaléka előzetes letartóztatott, a fennmaradó 11 százalék pedig elzárásos volt. Rendszeres munkával  60 személyt, a fogvatartottak 31 százalékát tudták foglalkoztatni. Ebből 44 személyt intézeten belül, további 16 személyt pedig intézeten kívül a munkáltató felügyelete mellett foglalkoztattak. Állami iskolai oktatás nem volt, a szakképző tanfolyami képzésben 20-an vettek részt. Rendkívüli eseménynek minősülő cselekmény a vizsgált másféléves időszakban egy esetben - fogolyszökés kísérlete - fordult elő. Fegyelmi fenyítést 157 esetben alkalmaztak, melyek 40 százaléka magánelzárás, 56 százaléka feddés, a fennmaradó része pedig enyhébb büntetés volt.
	Az intézet állománytáblázatában 117 hivatásos hely van, melyből 24 a tiszti beosztás a többi zászlósi, illetve tiszthelyettesi. Ez utóbbiból egy álláshely nem volt betöltve. A meglévő állomány 86 százaléka 45 évesnél fiatalabb volt. 44 százaléka 3 év alatti, 20 százalékának pedig 10 évnél több volt a szolgálati ideje. A hivatásos állomány 38 százalékának csak alapfokú állami iskolai végzettsége volt. A tisztek 38 százalékának hiányzott a szakmai felsőfokú, a tiszthelyettesek 40 százalékának pedig nem volt szakmai iskolai képzettsége. A hivatásosok 30 százaléka hivatali, 65 százaléka folyamatos munkarend szerint dolgozott. A tisztek 1996-ban 3467 óra, a tiszthelyettesek 9545 óra túlmunkát teljesítettek, ami éves viszonylatban személyenként átlag 144, illetve 103 óra túlmunkát jelentett. Tiszthelyetteseknél az összes túlmunkát pénzben kifizették, míg a tiszteknél annak 75 százalékát pénzzel, a többi részét szabadidővel kompenzálták. A nettó átlagilletmény 1996-ban a tiszteknél 38428 Ft, a tiszthelyetteseknél 24163 Ft, 1997-ben ez 47800 Ft, illetve 30500 Ft volt.
	A vizsgált időszakban - másfél év alatt - a tisztek 48 százaléka, a tiszthelyettesek 68 százaléka részesült elismerésben jutalomban. Szociális segélyt 52 személy kért és kapott a helyi keretből. Átlagosan 2500 Ft volt az egy főre jutó segély. A központi keretből kapott még további 13 személy, átlag 18500 fő/Ft-ot.  Üdülőbeutalót 1996-ban öten, míg 1997-ben mindössze egy személy vett igénybe. A meglévő állomány 86 százalékának megoldottnak tekinthető a lakáshelyzete. Tíz személy kért ehhez segítséget. A lakás megoldásához a vizsgált időszakban 11-en kaptak munkáltatói támogatást, 457000 fő/Ft átlagos összegben. Az állományból 13-an jártak be naponta 20 km-nél nagyobb távolságról. Mindannyian megkapták a közlekedési költségtérítést. A tiszti állományból 1996-ban egy személyre 18 betegnap, a tiszthelyettesiből pedig 50 betegnap jutott, míg ez  1997. I. félévében 29, illetve 28 betegnapot jelentett. Egészségi alkalmatlanság miatt, 1996-ban öten, 1997-ben pedig hatan kerültek rokkantsági nyugállományba.
	A fogvatartottak befogadására, szabadítására, intézetek és hatóságok közötti szállításának előkészítésére, kisérésére, eltávozására 1996-ban 3841, 1997. I félévében pedig 2252 ügyben intézkedtek. Egy hivatásosra így éves viszonylatban átlagosan 33 ügybeni intézkedés jutott. A vizsgált időszakban 1 tiszt és 6 tiszthelyettes ellen indult fegyelmi eljárás. Ezek jellemző okaként a szolgálati kötelezettség megszegése és az italozás említhető.  Büntető eljárás 6 esetben indult mindegyik a szolgálati kötelezettség megszegése miatt. Az intézetnél érdekvédelmi szervként, a Büntetésvégrehajtási Dolgozók Országos Szövetségéhez tartozó szakszervezet működött 41 taggal.

    b.) Következtetések:

	A hivatásos állomány utánpótlása nem okozott gondot. A vizsgált többi intézethez képest itt jobb a tiszthelyettesi állományba az előirt  középiskolai végzettségűek aránya és nagyobb a hosszabb szolgálati idővel rendelkezők száma is. A tiszti beosztásuknál viszont  itt jellemzőbb - többi vizsgált intézményhez képest - az előirt felsőfokú szakmai végzettség hiánya. Itt is felvetették, hogy csak az jelentkezik felvételre az intézetnél, aki máshol nem kapott munkalehetőséget. A tiszthelyettesi állományba újonnan kinevezettek szolgálatellátására történő felkészítésével, szolgálatba állításával, szakmai képzésével kapcsolatos tapasztalataink megegyeznek a többi vizsgált intézetnél rögzítettekkel. A megkérdezett vezetők hangsúlyozottan kiemelték, hogy nem tartják megfelelőnek a szakmai képzés jelenlegi rendszerét, de az így kialakult, elfogadott általános gyakorlaton helyileg nem tudnak változtatni. Ennek következtében a munkáltatói jogkört gyakorló elöljárótól el sem várható a  Hszt. 67. § -ában előirt kötelezettség teljesítése.
	A vizsgált intézményeknél  szerzett tapasztalatokkal megegyezően itt, sem történt meg az állomány egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának az előírásoknak megfelelő felmérése. Az intézetnek főállású orvosa van. Jelenlegi tevékenysége és az általa végzett szűrővizsgálat, azonban még nem felelt meg a 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendeletben foglaltaknak. Hozzájárult ehhez az intézet parancsnoka is, mivel nem követelte meg  beosztottaitól "a kötelező jellegű orvosi, pszichikai, fizikai (erőnléti) vizsgálatokon, a kötelező védőoltásokon történő részvételt;". Tovább erősödött - a veszprémi  és a pécsi intézetnél az egészségügyi ellátás színvonalával kapcsolatos véleményünk, mely szerint - ahol főállású orvos van, ott magasabb - itt 1996-ban 50 nap volt -  az egy személyre jutó betegnapok száma. Ebből következően  feltételezzük, hogy színvonalasabb a gyógyító-megelőző ellátás is.
	A személyes interjúk során itt is minden meghallgatott hangsúlyozottan kitért az alacsony  illetményből adódó megélhetési nehézségekre. Kénytelenek emiatt, munkaidőn kívül más jövedelemszerző tevékenységet is végezni, hogy az itt kapott - 1997-ben 30500 Ft volt az átlagilletmény - fizetést, megélhetésük biztosításához kiegészítsék. A parancsnok elmondása alapján nem kért senki engedélyt más irányú munkavégzésre, de nem hivatalos információi szerint "feketén" szinte mindenki dolgozott még valahol. Az állomány megtartása érdekében kénytelenek ezt tudomásul venni. Az éves szabadság kivételét - főidényben is két-három hetet - az állomány igényeinek megfelelően biztosítani tudták . A szociális támogatást alapvetően  a beiskolázási segélyekre használták fel. Megfelelő anyagiak hiányában kevés volt az igény az üdülésre, 1997-ben összesen egy személy kért üdülői beutalót. Az elismerésben részesülők aránya megegyezett a már ismertetett intézményekével.
	 A folyamatos munkarendben dolgozóknál itt is már a szolgálat tervezésénél túllépték az előirt 174 órás havi időkeretet. Az előzetes letartóztatottak nagy aránya miatt, kiszámithatalanok és ezáltal tervezhetetlenek a kihallgatásokra, bírósági tárgyalásokra történő előállítások. Gyakran került sor emiatt, a tervezettől eltérő szolgálatokra, túlmunkára, így az esetek többségében, csak a szolgálat leadásakor tudták közölni a következő szolgálat kezdetét. Ugyancsak a végrehajtó szolgálatot ellátó állományt terhelte a fiatalkorúak intézetébe, szakmai iskolákba történő vezénylések, illetve a szabadságok, betegségek miatt hiányzók helyettesítése. Az ennek következtében elrendelt túlmunka növelte ugyan a keresetet, de emiatt csökken az állomány pihenő ideje, tervezhetetlen volt a családi és magánélete.
	Az állomány elhelyezési és  munkavégzési feltételei - mindamellett, hogy a régi objektumban a berendezési tárgyak, bútorok erősen elhasználódtak, a számítástechnika telepítése még nem teljesen valósult meg - megfelelőek. A szolgálat biztonságos teljesítésének feltételei a parancsnok normatív intézkedéseivel, a feladatok egyértelműbb és részletesebb szabályozásával, azok teljesítésének rendszeres ellenőrzésével és számonkérésével, a korszerű őrzéstechnikai és informatikai eszközök telepítésével, alkalmazásával jelentősen javultak. A nevelői állomány adminisztrációs leterheltsége, - annak ellenére is, hogy e tevékenység döntő többségét már a számítógépes rendszerben végzik - itt is felvetődött. A valóságos nevelési feladatokra, az  egyéni foglalkozásra jutó időt kevésnek tartották. A szolgálat ellátásához szükséges felszereléseket, védőeszközöket biztosították. A munkahelyek fűtése, világítása megfelelő volt. A szociális helyiségek - öltözők, zuhanyzók, illemhelyek, stb.- berendezése, kulturáltsága kielégítő volt. Az állomány részére  étkezést / ebédet / kedvezményes térítés ellenében biztosították. 
	A fogvatartottak elhelyezésének feltételei és életkörülményei - annak ellenére, hogy az egy főre előirt szabad mozgástér vonatkozásában nem teljesen feleltek meg az előirt normatívának - alapvetően kielégitőek voltak. A vizsgált másfél éves időszakban állami oktatás nem volt, szakképzésben is csak az elitéltek 10 százaléka vett részt.
	A korábban vizsgált intézményekben szerzett tapasztalatokkal ellentétes, más, újszerűbb és emberibb szolgálatteljesítési,- illetve büntetésvégrehajtási feltételeket találtunk az új II.-es számú, és - az akkor még lakatlan - fiatalkorúak elhelyezésére szánt objektumban. Az új, és megjelenésükben börtönre alig emlékeztető épületekben kialakított szolgálati helyiségek megvilágítása, szellőzése, bútorzata, biztonsági-és tecnikai felszereltsége, és az állomány részére biztosított szociális helyiségek berendezése, a már meglévő testedzési, sportolási lehetőségek összehasonlíthatatlanul jobb, biztonságosabb élet-és munkakörülményeket biztosítanak az ott  szolgálatot teljesítő állománynak.
	A fogvatartottak elhelyezése  egy fős, egyszerűen, de kulturáltan berendezett, külön légtérrel rendelkező WC-vel, zuhanyzóval   ellátott "szobákban" történik. Munkahelyeket, tantermeket, több célra hasznosítható közös helyiségeket, folyosónként jól felszerelt főző- és mosókonyhát,  látogatóhelyiséget, személyenként hűtőrekeszt, ruhás szekrényt, TV-t találtunk. A testedzésre, az önképzésre és a művelődésre is vannak lehetőségek. Engedéllyel rendszeresen kimenőre, eltávozásra mehetnek.
	Az új objektumban szolgálatot teljesítők, illetve a szabadságvesztésüket töltők  itt látott elhelyezése, élet- és munkakörülményei, a büntetésvégrehajtásban, teljesen új utat nyithatnak, úgy az elitéltek személyiségének alakításában, nevelésében, mint a büntetésvégrehajtás hivatásos állományában szolgálatot ellátók kötelezettségei teljesítésében, jogaik érvényesítésében és  társadalmi elismertségük javításában.

	A fentiek összegzéseként a vizsgálat megállapította, hogy az intézet működésében alapvetően érvényesülnek az ott szolgálatot teljesítő hivatásos állományúak, illetve a büntetésüket töltő elitéltek és előzetes letartóztatás miatt fogvatartottak alkotmányos jogai.

1. Alkotmányos visszásságot eredményeztek viszont a következők:

	a.)  az élethez, testi épséghez  fűződő, továbbá az egyenlő munkáért egyenlő bérhez való alkotmányos joggal összefüggésben az, hogy az előirt szakmai képzettséggel nem rendelkezőket olyan beosztásban foglalkoztatják, amelyre a felkészítésük nem történt meg, de a feladatuk ugyanaz mint az arra felkészültnek, csak e tevékenységet kevesebb bérért kell ellátniok;
	b.) a munkához való alkotmányos joggal, illetve annak részjogosítványaként biztosított pihenéshez való joggal, továbbá a diszkrimináció tilalmával összefüggésben az, hogy önkényes a folyamatos munkarendben dolgozók szolgálatának szervezése, továbbá a jövedelemszerző tevékenység engedélyezése.
 Ezek a jogsértések nem egyeztethetők össze a jogbiztonság követelményével sem.

2.  Alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét hordozták a következők:

	a.)  a munkához, az élethez, testi épséghez és emberi méltósághoz fűződő  joggal összefüggésben az, hogy az újonnan  hivatásos állományba vetteket a feladataik  ellátásához szükséges szakismeretek nélkül állítják szolgálatba, továbbá, hogy az előírás szerinti szakismeret megszerzésére sincs biztosíték;
	b.)  a legmagasabb szintű testi lelki egészséghez fűződő joggal összefüggésben az hogy az előirt fizikai, pszichikai állapot felmérése elmaradt, továbbá, hogy a gyógyító-megelőző ellátás körében  mulasztások tapasztalhatók.

	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben kezdeményezem, hogy az intézet parancsnoka:
	a.) Biztosítsa az állomány védőeszközökkel történő folyamatos ellátását, a szociális helyiségek és felszerelési tárgyak, eszközök karbantartását. Gondoskodjon arról, hogy a védőeszközök használata, higiénés követelmények betartása  az előírásoknak megfelelően megtörténjen.
	b.) Érvényesítse jogszabályi kötelezettségét annak érdekében, hogy a hivatásos állomány az előirt, illetve az orvos által szükségesnek tartott egészségügyi vizsgálatokon megjelenjen.
	c. )   Gondoskodjon arról, hogy a fogvatartottak zárkáiban, lakóhelyiségeiben lévő  WC-k legalább függönnyel leválasztásra kerüljenek.

Kérem, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve tett intézkedéseiről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

IV.

Tapasztalataink és megállapításaink összegezése a vizsgált alkotmányos jogok érvényesüléséről 

	A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény indokolása szerint a jogalkotó e jogviszony tartalmának szabályozásakor abból indul ki, hogy a hivatásos állomány tagjai szigorú fegyelmi rendben  fokozott pszichikai és fizikai terheléssel, áldozatvállalással, veszélyes helyzetben akár az élet kockáztatásával végzik feladataikat. Emellett a szolgálati viszony létesítésekor lemondanak bizonyos alkotmányos jogaik gyakorlásáról, vállalva egyúttal a hozzátartozókra is kiterjedő nemzetbiztonsági követelményeknek való megfelelést.
	A fegyveres szolgálat tehát, jelentős jog- és életvitelbeli korlátozást jelent. Mindezekre  figyelemmel a törvény - a társadalmi megbecsülés kifejezéseként -  kedvezőbben állapítja meg a hivatásos állomány tagjainak bizonyos jogait és  juttatásait. Tapasztalataink szerint azonban a büntetésvégrehajtás hivatásos állományának szolgálati gyakorlatában ez a kiemelt társadalmi megbecsülés  sem a jogaik érvényesülésében, sem az illetményükben és a plusz  juttatásaikban   nem érzékelhető.

	Az általunk vizsgált alkotmányos jogok  érvényesülésének helyzetét, gyakorlati megvalósulásuk tapasztalatait az alábbiakban foglaltam össze:

1. Jogállamisághoz és a jogbiztonsághoz való jog:

	Az Alkotmány a jogállamiságot a Köztársaság alapértékének nyilvánította. Az Alkotmánybíróság a jogállamiság alapvető követelményét akként határozta meg,  "hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket." Rámutatott arra is, hogy „A jogállamiság dekralálása Magyarországon kizárólag formális joguralomként értelmezendő, s tartalmi kérdésekben továbbutal az egyéb nevesített alkotmányos jogokra. Csak abban az esetben lehet közvetlenül a jogállamiság elvét felhívni, ha az adott kérdésben ilyen jogokat az Alkotmány nem ismer." A jogállamiságot kitöltő elvek mindig az Alkotmány egyéb konkrét rendelkezéseivel összhangban vizsgálandók, de a jogállamiság elve mégsem másodlagos szabály azokhoz képest, hanem önálló alkotmányjogi norma, aminek sérelme önmagában is megalapozza valamely jogszabály alkotmányellenességét. Több határozatában is jogállamiság "leglényegesebb, nélkülözhetetlen, alapvető, elengedhetetlen elemeként" a jogbiztonságot rögzíti. Álláspontja szerint  jogbiztonság megköveteli, hogy " - az állampolgárok jogait és kötelességeit a törvényben megszabott módon kihirdetett és bárki számára hozzáférhető jogszabályok szabályozzák, - meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani, ennek érdekében a jogszabályok a kihirdetésüket megelőző időre nézve ne állapítsanak meg kötelezettséget, illetőleg valamely jogszerű magatartást visszamenőleges érvénnyel ne minősítsenek jogellenesnek."
	Az átfogó vizsgálatban nem vállalkozhattam a hivatásos állomány élet és munkakörülményeinek teljes áttekintésére, így arra sem, hogy azok teljes körben mennyiben  felelnek meg a hatályos jogszabályoknak és az emberi jogi alkotmányos követelményeknek. Így a jogállamisághoz és a jogbiztonsághoz való jognak is csak néhány - a vizsgált témakörhöz általam legszorosabban kapcsolódónak vélt - elemének érvényesülését tártam fel. Kiemelt fontosságúnak tartottam annak felmérését, hogy az alapvetően fontos jogi normák az intézménynél rendelkezésre állnak-e, az érintettek részére azok hozzáférhetők-e, jogaikat és kötelességeiket ismerik-e, felkésztették-e őket azok gyakorlására, továbbá azt, hogy  ezek hogyan érvényesülnak az intézetek működésének gyakorlatában. A vizsgálat során több olyan  megállapítást tettem, amelyek a jogállamiságon és az abból fakadó jogbiztonságon kívül más alkotmányos jogokat, illetve elveket is érintettek. Az ilyen megállapításaimat a vonatkozó alkotmányos joggal összefüggésben fogalmaztam meg.
	A jogi szabályozás a legfontosabb garanciális elemeket tartalmazza. Több helyen felvetették azonban, hogy a Hszt. hatálybalépését követően nehézségeik voltak az új jogintézmények tartalmának értelmezésében. Ehhez nagymértékben hozzájárult az is, hogy a végrehajtási rendelkezések  többsége a törvényben előirt hat hónapot követően - tehát késve - jelent meg. Így például a büntetés-végrehajtási szervezet hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról  szóló 14/1997 (IV.22) IM rendelet, az egyes illetményen kívüli járandóságairól, szociális juttatásairól és támogatásáról szóló 6/1997.(III.26) IM rendelet, de sorolhatnánk tovább hisz a végrehajtást szabályozó rendeletek többsége - a törvény felhatalmazó rendelkezésében meghatározott március 1.-i határidő helyett - március 26.-án jelent meg. Megjelenésük azonban az egyes rendelkezések egységes értelmezését továbbra sem könnyítette meg. Az állomány felkészítését sem tudták emiatt, időben és a tervezettnek megfelelően teljesíteni. Az értelmezés körüli nehézségek vizsgálatunk idején már oldódtak. A törvény végrehajtásra kiadott, megkésett rendelkezések az állomány számára azonban hozzáférhetők voltak.
	Alapvetően a jogbiztonságot érintő kérdésként vizsgáltam az állomány utánpótlásának rendjét, a szolgálati jogok, kötelezettségek ismeretét és azok érvényesülését, illetve ezekkel összefüggésben az elöljárói kötelezettségek teljesítését. E jog sérelmét is megállapítottam azokban az alkotmányos visszásságot eredményező jogsértésekben és mulasztásokban, amelyek szorosan összefüggtek a hivatásos szolgálati viszonyából eredő jogkorlátozásokkal. Tekintettel azonban arra, hogy a feltárt anomáliák, más nevesített alkotmányos jogot is sértettek, részletes kifejtésüket a vizsgált jogok elemzése körében végeztem el. 
	Az előirt iskolai végzettség utólagos előírása és a szakmai képzettség levelező tagozaton történő megszerzésének jelenlegi gyakorlata - mivel annak teljesíthetősége már az előíráskor, beiskolázáskor is kétséges - is veszélyezteti a jogbiztonság érvényesülését. Az egészségi állapot felmérése, a gyógyító-megelőző ellátás körében jelzett mulasztások, a fizikai és pszichikai alkalmasság ellenőrzésének teljes elmaradása, a túlszolgálatokért és a pihenőnapról való berendelésekért járó térítések elszámolásának  rendje, illetve az egyéb jövedelemszerző tevékenység végzésének jelenlegi gyakorlata sem felel meg a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének, ezért e körben - tekintettel azok várható következményeire - az alkotmányos visszáság közvetlen veszélyére következtettem. A feltárt ellentmondásokat szintén a vizsgált jogok elemzése körében fejtetem ki. Ugyancsak ott érintettem a fogvatartottak egyes jogai érvényesülésének helyzetét is.

2. Élethez , emberi méltósághoz való jog:

	A Hszt. preambulumában is rögzíti, hogy a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjaitól az állam tántoríthatatlan hűséget, bátor helytállást követel. A törvény 3. § (2) bekezdése szerint: "A hivatásos állomány tagja a szolgálati viszonyból fakadó kötelmeit – a fegyveres szerv rendeltetés szerinti feladatainak megvalósítása érdekében – önkéntes vállalás alapján, élethivatásként, szigorú függelmi rendben, életének és testi épségének kockáztatásával, egyes alapjogai korlátozásának elfogadásával teljesíti." A tántoríthatatlan hűség, a bátor helytállás, az életnek és testi épségnek önkéntes vállaláson alapuló kockáztatása ezen alapjognak olyan korlátozását jelenti, melynek alkotmányossága - az alkotmánybíróság joggyakorlata szerint - meg kell, hogy feleljen az elkerülhetetlenség és az arányosság követelményének. Nyilvánvaló, hogy a büntetés-végrehajtási feladatok ellátása mindig tartalmaz olyan kockázati elemeket, melyek előre nem látható veszélyhelyzettel járnak. Az élet, testi épség kockáztatását csak akkor lehet elvárni, amikor nincs más mód az elérni kívánt cél megvalósításához, a kívánt cél szempontjából pedig az arányosság a mérce. 
	A vizsgálatunk során megállapítottam, hogy az újonnan hivatásos állományba kerültek szolgálatba állítására, alacsony óraszámú felkészítést követően kerül sor. Az ilyen személytől nem várható el, hogy szolgálati feladatait az előbb kiemelt elvek szerint, felelősséggel teljesítse. A kellő felkészítés  hiánya felveti a munkáltatói jogkört gyakorló elöljárók felelősségének kérdését is. A vezető pedig nem mentesülhet a felelősség alól még akkor sem, ha nemcsak a szubjektív, hanem az objektív adottságok sem kedveznek a jogszabályi előírások maradéktalan teljesítésének. Így például a sopronkőhidai intézetnél a zárkák belülről történő nyithatósága, de szinte minden vizsgált intézetnél az előirt védőeszközök hiánya, vagy azok  kötelező alkalmazása mellőzésének eltűrése.
	A megfelelő szakmai felkészültség és a szolgálatteljesítés biztonságos feltételei  hiányában végzett szolgálati tevékenység - különösen a fogvatartottakkal közvetlenül foglalkozó állománynál -, olyan megengedhetőnél nagyobb kockázat vállalását teszi szükségessé, mely  nem felel meg az elkerülhetetlenség és az arányosság követelményének, ezért jogsértően veszélyezteti, úgy a szolgálatot ellátó, mint az általa őrzött elitélt, élethez, testi épséghez és emberi méltósághoz való alapvető jogát,  ezáltal  alkotmányos visszásságot eredményez. Az elöljárók részére előirt - biztonságos szolgálatteljesítés feltételeinek megteremtése, szakmai felkészítés, tájékoztatás -  jogszabályi kötelezettségek elmulasztása következtében sérült továbbá a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye is.

3. Egészséges környezethez való jog:

	A Hszt. a munkáltatói jogkört gyakorló  elöljáró kötelességeként rögzíti az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeinek megteremtését. A 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendelet 3.§-a előírja, hogy " (1) A fegyveres szervek vezetői (parancsnokai) a Hszt. 67. § a) pontjában meghatározott kötelezettségeik teljesítése során: a) biztosítják beosztottaik számára a szolgálatellátás és a munkavégzés során az egészséget nem veszélyeztető, biztonságos munkavégzés feltételeit;..." A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 36. §-a szerint " (1) Az elítélt jogosult: a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;.." Tapasztalataink szerint e rendelkezések végrehajtására több alacsonyabb szintű jogszabály megfelelő előírásokat tartalmaz ugyan, de azok gyakorlatban való megvalósulása a vizsgált intézmények többségében nem vagy csak részben valósult meg. Ennek okát a megkérdezett vezetők többsége az anyagi feltételek szűkösségében, gazdálkodási lehetőségeik központi korlátozásában jelölte meg.
	A vizsgált hivatásos állomány elhelyezési és munkavégzési feltételei még az irodai munkahelyeken dolgozók többségénél sem feleltek meg az előirt és elvárható követelményeknek. A vizsgált intézeteknél az irodák zsúfoltak, karbantartottságuk hiányos, bútorzatuk elhasználódott volt. Cserére, pótlásra az illetékes vezetők véleménye szerint nem volt anyagi lehetőség. Szinte mindenütt panaszként vetették fel a szűkös papír és irodaszer ellátmányt. Legrosszabb helyzetet a zárkaépületekben lévő -  többségükben korábban zárkának használt - nevelői irodákban dolgozóknál tapasztaltunk. Itt rossz volt a megvilágítás és a  szellőztetés, esetenként a kézmosás feltételei korlátozottak voltak. Az itt dolgozók többségének azonosak  munkakörülményei a körletszinten szolgálatot ellátó felügyelőkével.
	A fogvatartottakkal közvetlenül foglalkozó felügyelői állomány munkafeltételei igen rosszak. A napi 12-13 órás munkaidejüket - a többségében megrövidített munkaközi szünet kivételével - gyengén megvilágított, rossz szellőzésű folyosókon töltik, ahol esetenként még a legalapvetőbb emberi szükségletek elvégzésének is hiányoztak a feltételei. Öltözőik és pihenő helyiségeik mindenütt szűkösek voltak. Kevés vagy teljesen hiányzik a különnemű dolgozók számára a mosdó, a zuhanyzó, a WC. A bútorzat elhasználódott. Az otthonról hozott élelmiszer tárolása, elfogyasztása a higiéniás szabályokkal ellentétes. E téren elfogadható körülményeket, illetve azok megteremtésére való törekvést, csak a budapesti, sopronkőhidai és a kecskeméti intézeteknél tapasztaltunk. 
	A veszprémi intézetnél tapasztalt állapotok a múlt században is elavultnak bizonyultak volna. A többszinttel a földfelszín alatti munkahely itt nyirkos, nedves levegőtlen. A  közművezetékek elhasználódtak. Sem az elitéltek, sem az itt dolgozók egészséges környezethez való joga nem érvényesült. Tömlöc működik büntetésvégrehajtási intézet helyett.  
	A fogvatartottak elhelyezési és szociális feltételei sem felelnek meg az előirt normatíváknak. Legrosszabb a helyzet veszprémi és pécsi intézetben, ahol a zsúfoltságból adódóan az egy főre jutó szabad mozgástér csak 0,8 m2 körül van. A zsúfoltság alapvető emberi jogokat - emberi méltósághoz, egészséges környezethez való jogot - sérti. A büntetés célja nem ilyen jellegű szabadságvesztés végrehajtására írányúl, már csak célszerűségi okokból sem. A tartós zsúfoltság akadályozza  a speciális prevenció érvényesülését, hiszen felerősítheti a személyiség agressziós tendenciáit. A zsúfoltsághoz társul a  megfelelő szellőzés hiányából és a WC-k ugyanazon légtérben való használatából adódó rossz levegő, a feltöredezett padozat. Veszprémben nyirkos és párás még a levegő is, és omladozik a vakolat. A zuhanyzók szinte mindenütt átépítésre, felújításra, karbantartásra szorulnak. E két intézetnél tapasztaltuk a szabadlevegőn tartózkodás esetenkénti elmaradását, előirt időtartamának gyakori korlátozását.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy a vizsgálatban érintett szervek vezetői a feltételek hiánya és az anyagi lehetőségeik szűkössége miatt nem, vagy csak részben tudtak eleget tenni a jogszabályban előirt azon kötelezettségüknek, hogy beosztottaik számára a szolgálatellátás és a munkavégzés során az egészséget nem veszélyeztető, biztonságos munkavégzés, illetve az elítéltek egészséges elhelyezésének, őrzésének feltételeit biztosítsák. Az előirt feltételek hiányában végzett szolgálatteljesítés, illetőleg a büntetés végrehajtása sérti az alkotmány által mindenki számára biztosított emberi méltósághoz, a legmagasabb szintű testi lelki egészséghez és az egészséges környezethez fűződő jogot, ezért az alkotmányos visszásságot eredményez.
	Megállapítottam viszont azt is, hogy a veszprémi intézetben tapasztalt súlyos hiányosságok nem az intézet vezetésének mulasztásából, hanem az objektum jellegéből, annak az e célú hasznosításra való alkalmatlanságából adódtak. Az szükséges feltételek hiányában  való működtetés következtében, ott az élethez, emberi méltósághoz, egészséges környezethez, legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez fűződő alapvető alkotmányos jogok, egyidejűleg igen súlyosan sérültek. Az alkotmányos alapjogoknak súlyos megsértése és sérelmük  további veszélye, olyan  alkotmányos visszásságot okoz, melynek orvosolása jogállami keretek között, megítélésem szerint csak az intézet bezárásával orvosolható.

4. A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog:

 A Hszt. 75.§ előírja, hogy " A hivatásos állomány tagjának meg kell felelnie a miniszter által meghatározott, a beosztásának és életkorának megfelelő egészségi, pszichikai és fizikai alkalmassági követelményeknek. Az alkalmasság elérésének és szintentartásának feltételeit a fegyveres szerv biztosítja."  Az alkalmassági követelményeket a törvény olyan szigorúan szabályozza, hogy az azoknak való megfelelőséghez köti az előmenetelt, illetve azok hiányában, kötelezően előírja a szolgálati viszony megszüntetését is. A már hivatkozott 33/1997. (V.13) BM-IM-TNM együttes rendelet 3.§ (1) bekezdése a Hszt.-re hivatkozva előírja, hogy " (1) A fegyveres szervek vezetői (parancsnokai) a Hszt. 67. § a) pontjában meghatározott kötelezettségeik teljesítése során: b) gondoskodnak beosztottaik egészségvédelméről, annak javítása érdekében megkövetelik a kötelező jellegű orvosi, pszichikai, fizikai (erőnléti) vizsgálatokon, a kötelező védőoltásokon történő részvételt;
(2) A fegyveres szervek hivatásos állományának valamennyi tagja köteles: a) a tőle elvárható módon közreműködni a saját és mások egészségvédelmében, és elősegíteni az egészségügyi célkitűzések megvalósítását; b) betartani a közegészségügyi és a járványügyi előírásokat, a fertőző betegségek megelőzésére és leküzdésére vonatkozó rendelkezéseket; c) megjelenni a kötelező jellegű orvosi vizsgálatokon, védőoltásokon; d) betartani az egészségének megóvása, illetőleg gyógyulása érdekében az előírt orvosi utasításokat és gyógymódokat.
	Vizsgálati tapasztalataink szerint e követelmények meghatározását, ellenőrzésük rendjét és felelősét, a már hivatkozott együttes rendelet ugyan meghatározza, de azok gyakorlati végrehajtására - a formálisan végrehajtott egészségi szűrés kivételével - a vizsgálat befejezéséig még példát sem találtunk. A hivatásos állományba kerüléskor - a felvételi előírásoknak megfelelően - megtörténik az állomány alkalmasságának felmérése, de a már állományba lévők ellenőrzésére ezideig nem került sor. Az alkalmasság 

szintentartásának feltételeit is az intézeteknek kellene biztosítani, de ezekre a vizsgálat során nem találtunk példát. Volt olyan vezető, aki gondoskodott tornateremről, vásárolt uszodabérletet, de ezt a lehetőséget a beosztottak nem, vagy alig használták ki, a vezető ellenőrzése pedig elmaradt.
	Az egészségi állapot szűrését az egészségügyi szolgálatok, megbízott orvosok a vizsgálatra jelentkezőknél, évente általában elvégzik. Erre azonban igazi vezetői igény nincsen. Az érdemi ellenőrzés nyilvántartása hiányzik. Az elrendelt szakorvosi vizsgálatokon való megjelenést nem kísérték figyelemmel, ha nem jelent meg az érintett, ennek nem volt következménye. Tény, hogy e rendelkezések végrehajtásának elmulasztása az előirt ellenőrzések elmaradása is okozhatja a megbetegedések gyakoriságát, az elhúzódó  gyógytartamot, és a jelentős számú idő előtti leszázalékolásokat, nyugdíjazásokat. A meglévő állománynak például a veszprémi intézetnél  csak három százaléka, a pécsinél pedig tíz százaléka volt a 45 év feletti. Megítélésem szerint ez a helyzet már csak azért is elfogadhatatlan,  mivel az állományba kerülésnek mindig szigorú alkalmassági feltételei voltak, az állapot rohamos  romlása, az idő előtt bekövetkező alkalmatlanság így egyértelműen a szolgálat alatt következett be. 
	A vizsgált intézetekben szerzett tapasztalatok alapján megállapítottam, hogy az  egészségi, pszichikai és fizikai alkalmassági követelmények ellenőrzésére vonatkozó  kötelezettségek teljesítésének elmulasztása, illetve az alkalmasság eléréséhez és szintentartásához szükséges feltételek hiánya,  közvetlenül veszélyeztette a hivatásos állomány legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát, továbbá a jogállamiság nélkülözhetetlen elemét képező jogbiztonság követelményének érvényesülését is. E  mulasztások ezért alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét  okozták.

5. A munkához, pihenéshez és a szabadidőhöz való jog:

	A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjai a szolgálati viszony létesítésekor  önként lemondanak egyes alkotmányos jogaik gyakorlásáról és vállalják a törvényben előírtak szerinti jog- és életvitelbeli korlátozást. A  jogaik korlátozását a törvény negatívan szabályozza és csak azt rögzíti hogy az, milyen mérvű lehet. A  Hszt. szerint " 14. § (1) A hivatásos állomány tagja alapvető jogainak a szolgálati viszonnyal kapcsolatos korlátozása nem okozhat az elérni kívánt törvényes érdekkel nyilvánvalóan aránytalan hátrányt.(2) Több lehetséges és alkalmas korlátozás közül azt kell választani, amely az eredmény biztosítása mellett a korlátozással érintettre a legkisebb sérelemmel jár. A 25. § (1) bekezdése előírja," hogy más kereső foglalkozást a törvény összeférhetetlenségről szóló 65. §-a figyelembevételével folytathat".  A törvény összeférhetetlenségre vonatkozó szabályai megállapításaink szerint nem adnak kellő útmutatást az engedélyezési joggal rendelkező vezetőknek a más munkavégzéssel járó jövedelemszerző tevékenység körének értelmezéséhez. A törvény végrehajtásának rendjére vonatkozó jogszabályok sem  rendelkeztek az egységes engedélyezési gyakorlat kialakításáról. Ebből adódóan, úgy az engedélyezési gyakorlat, mint az e körben végzett tevékenységek szinte intézetenként változó volt. Általánosítható az a tapasztalat is, hogy az ilyen tevékenységet végzők döntő többsége, be sem jelentette a munkavállalást. Az engedélyezésre jogosult parancsnokok az állomány szűkös anyagi helyzetére és a vonatkozó hatályos  szabályozás hiányára hivatkozva, a "megértés" szükségségét hangsúlyozták.

	A szolgálat teljesítési idő törvényi meghatározását szinte mindenütt pozitívan értékelték. E körben jogsérelmet, csak a hivatali  munkaidőtől eltérő munkarendben dolgozóknál tapasztaltunk. A vizsgált intézmények hivatásos állományának 68 százaléka  viszont, ilyen munkarendben dolgozott. Munkaidejüket heti, illetve havi keretben  határozták meg. A létszám gondok miatt, azonban már a tervezésnél is túllépték a meghatározott 174 órás keretet, így a havi munkaidőt általában 180-190 órában határozták meg. Tapasztalataink szerint azonban a problémát itt alapvetően nem is az óraszám túllépése, hanem az attól való gyakori eltérés okozta. Az OPK által kiadott intézkedés ugyan rögzíti, hogy a jóváhagyott tervben lévő pihenőnapoktól már nem lehet eltérni, de a gyakorlatban  még ezt sem tartották be. A szolgálati érdekre hivatkozva egyes intézeteknél csak a szolgálat leteltekor közölték a következő szolgálat kezdetét. A már jóváhagyott szolgáti beosztástól való gyakori eltérések, a következő szolgálat kezdetének késői közlése, illetve a nagy gyakorisággal előforduló berendelések tervezhetetlenné tették az állomány pihenőidejének tervezését, családi- és magánéletének szervezését.
	 A jelentős mennyiségű túlmunka kompenzálásának gyakorlata is intézetenként eltérő volt. Annak ellenére is, hogy a végrehajtási jogszabály csak a fogvatatottakkal közvetlenül foglalkozóknál írja elő a pénzbeni megváltást. A pécsi intézetnél mindenkinek pénzzel kompenzálták, más intézeteknél pedig 17-95 százalék között mozog a tiszti állománynál a túlmunka pénzbeni megváltásának aránya. Ennek eredményeként a túlórakeret őszre már kimerült. Több helyen is felmerült a munkaközi szünet lerövidítése, a pihenéshez, étkezéshez szükséges feltételek hiánya, vagy alacsony színvonala. Pozitívan értékeltük viszont, hogy  az egyéni igényeket messzemenően figyelembe vették mindenütt az éves szabadságok kiadásakor. 
	E jogok érvényesülésének vizsgálata során megállapítottam hogy az összeférhetetlenségre, illetve más kereső foglalkozások végzésére irányadó szabályok eltérő értelmezési lehetősége, és az azokra vonatkozó egyértelmű végrehajtási szabályok hiánya, diszkrecionális joggá tette az engedély megadását, ezért ez a gyakorlat, továbbá az engedély nélküli munkavállalás alkotmányos visszásságot eredményezett. 
	A folyamatos munkarendben dolgozók szolgálata tervezésekor a havi munkaidőkeret túllépése, a jóváhagyott szolgálati időrend gyakori változtatása, a szabad és pihenőnapok idejének bizonytalansága sérti a vonatkozó rendelkezéseket és kiszámíthatatlanná teszi a magán-és családi életet, ezáltal olyan jogkorlátozást okoz, ami már az esetek nagy gyakorisága miatt sem felelt meg az elkerülhetetlenség és az arányosság követelményének, ezért azok alkotmányos visszásságot eredményeztek a munkához,  pihenéshez és a szabadidőhöz való joggal, valamint a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben.
	A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 36. § (1) bekezdése szerint " Az elítélt jogosult: d) társadalmilag hasznos munka végzésére, a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemre, munkavédelemre; n) általános iskolai, indokolt esetben középfokú, valamint felsőfokú tanulmányok folytatására, a vizsgákra való felkészüléshez a jogszabályban meghatározott tanulmányi és vizsgaszabadságra;.." az (5) bekezdés alapján pedig" Az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak: b) a munkához való joga átmenetileg, a munkába állítását akadályozó ok fennállásáig szünetel;.  A 44. § e jog célját tartalmát a következők szerint határozza meg:" (1) Az elítéltek munkáltatása a szabadságvesztés végrehajtásának fontos része. Célja az, hogy elősegítse az elítélt testi és szellemi erejének fenntartását, lehetőséget adjon a szakmai gyakorlottság megszerzésére és fejlesztésére, és ezáltal megkönnyítse, hogy a szabadulása után a társadalomba beilleszkedjék. (2) Az elítéltet a büntetésvégrehajtási intézet adottságainak megfelelően kell társadalmilag hasznos munkával foglalkoztatni."
	Tapasztalataink szerint az elitéltek döntő többségénél e jogok a gyakorlatban alig érvényesültek. A vizsgált intézményekben összesen 4052  fogvatartott volt, melyből 980 volt az előzetesen letartóztatott. A jogerősen elitéltek száma így 3072 volt. Munkahely hiányában ebből mindössze 999 elitéltet foglalkoztattak legalább napi 6 órában rendszeresen munkával. A vizsgált intézeteknél szabadságvesztésüket töltő elitélteknek több mint kétharmada tehát nem dolgozott, és mindössze csak 6,5 százalékuk (200 személy) vett részt állami oktatásban, illetve szakképzésben. Ennek következtében jelentősen csökkent testi és szellemi erejük fenntartásának esélye, illetve szabadulása után a társadalmi integráció lehetősége is. Ez a helyzet alapvetően a képzés és a munkáltatás lehetőségéről való szervezett állami gondoskodás hiányából adódott. A munkáltatás és foglalkoztatás feltételeinek az ilyen mérvű hiánya, már nem egyeztethető össze az 1979. évi 11. Tvr. 36. § (5) bekezdésében - átmenetileg, a munkába állítást akadályozó ok megszűntéig - engedélyezett alapjog korlátozással. E gondoskodásnak az állam által történő elmulasztása következtében ezért - azon túlmenően, hogy emiatt, nem érvényesülhetett a szabadságvesztésre ítéltek munkához való joga - sérelmet szenvedett a jogállamiság nélkülözhetetlen elemét képező jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos alapjog, hiszen a társadalmi integráció esélyének hiánya a lakosság közbiztonságát a bünismétlés lehetőségének növekedésével is veszélyezteti. E mulasztás miatt az  alkotmányos visszásságot megállapítottam.

6. Érdekképviselethez való jog:

	A Hszt. szerint a hivatásos állomány tagjai a szolgálati viszonnyal kapcsolatos jogaik és jogos érdekeik védelmére és képviseletére érdekképviseleti szerveket, szövetségeket hozhatnak létre, illetve azok tagjai lehetnek, érdekképviseleti fórumokon képviselettel rendelkezhetnek. Az érdekképviseleti szervek a törvény keretei között szabadon működhetnek és gyakorolhatják jogosítványaikat. Sztrájkot azonban nem szervezhetnek, és tevékenységükkel nem akadályozhatják meg a fegyveres szerv rendeltetésszerű működését, a parancsok és intézkedések végrehajtását.
	A vizsgálatban érintett intézetek közül háromban működött szakszervezet érdekképviseleti szervként. Taglétszámuk a vizsgált állomány 16,8 százalékát tette ki. A budapesti intézetnél alakult ugyan szakszervezet, de bizonytalan időre felfüggesztette tevékenységét, míg a veszprémi intézetnél erre kísérlet sem történt. A meglévő szervezetekből a sopronkőhidai és a kecskeméti érdekvédelmi tevékenységét érdemben is gyakorolja, míg a pécsi intézetnél lévő szervezet érdekképviselet szempontjából formálisnak tekinthető. A két működő szervezet titkárainak értékelése szerint az intézetparancsnok biztosította jogaik és jogosultságaik érvényesülését, eleget tett tájékoztatási kötelezettségének is.
	Sopronkőhidán gondjaik voltak viszont a tisztségviselők részére a Hszt. által biztosított munkaidő-kedvezmény, illetőleg annak fel nem használt részének pénzbeni megváltásával. A szervezett képzésük időtartamára a szabadidő biztosításával, az azzal összefüggő költségek és távolléti díj elszámolásával. E jogaik érvényesülését az Országos Parancsnokság többszöri kezdeményezésükre sem segítette elő. A Kecskeméten a titkár a rendszeresített kitűzőn a név és beosztás megjelölését sérelmezte.
	Arra utaló bizonyítékot nem találtunk, hogy helyi szinten a parancsnokok közvetlenül akadályozták a szakszervezetek működését, de azt többen jelezték, hogy a fegyveres szerveknél még nem alakult ki általánosan az igény - sem a vezetés, sem beosztottak részéről - a szakszervezet tényleges működtetésére. A lényegi dolgokról való döntés az elhangzottak szerint úgy is központilag történik, így helyi szinten az érdekvédelmi tevékenység gyakorlata még kialakulatlan. A vizsgált intézetekben az érdekvédelmi szervezetek  működésének és e jog gyakorlati érvényesülésének akadályai tehát nincsenek, az igényeknek megfelelő működés feltételei is megvannak. A sopronkőhidai intézetben jelzett gondok viszont mindamellett, hogy nehezítették a szervezeti élet kibontakozását, sértették a vonatkozó törvényi rendelkezéseket is, ezért azok az érdekvédelemhez való joggal és a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével összefüggésben alkotmányos visszásságot okoztak.

V. Ajánlások

	A vizsgálat megállapításai alapján, a feltárt alkotmányos visszásságok orvosolása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben az alábbi ajánlásokat teszem:

1. Kezdeményezem, hogy a kormány elnöke:
	a.)  Tegyen intézkedéseket az elítéltek munkával történő foglalkoztatását elősegítő gazdasági ösztönzők kidolgozására,  képzésük és  szakképzésük támogatására, társadalmi integrációjuk megkönnyítésére, mindezekkel a bűnismétlésük megelőzésére, és a közbiztonság javítására.

2. Kezdeményezem, hogy az igazságügyi miniszter:
	a.) Irányítási és felügyeleti jogkörében állapítsa meg a Veszprém megyei Büntetésvégrehajtási Intézet épületeinek büntetésvégrehajtási célra való alkalmatlanságát és gondoskodjon arról, hogy az intézmény olyan objektumban nyerjen elhelyezést, ahol biztosítottak az élethez,  emberi méltósághoz, a testi és lelki egészséghez és az egészséges környezethez való minimális jogok érvényesülésének feltételei.
	b.) Vizsgálja felül, a büntetésvégrehajtás hivatásos tiszthelyettesi állománya utánpótlásának és szakmai képzésének jelenlegi gyakorlatát. Gondoskodjon arról, hogy az újonnan állományba kerülők megfelelő szakmai felkészítés nélkül, önállóan ne gyakorolhassák a fogvatartottakat is érintő szolgálati jogaikat és kötelezettségeiket.
	c.) Felügyeleti jogkörében gondoskodjon arról, hogy intézetenként - az elhelyezésre vonatkozó szabad mozgástér normatívájának elfogadható korlátozásával - külön-külön meghatározásra kerüljön az elhelyezhető maximális fogvatartotti létszám. Ezzel egyidejűleg az intézetparancsnokok kapjanak felhatalmazást arra, hogy az azt meghaladó befogadásokat megtagadhassák. 

3.) Kezdeményezem, hogy a Büntetésvégrehajtás országos parancsnoka:
	a.) Tegyen intézkedéseket a jövedelemszerző tevékenység végzésére vonatkozó rendelkezések értelmezésének egységesítésére, ezen belül oldja meg az összeférhetetlenség szabályozását. Intézkedjen az engedély nélküli jövedelemszerző tevékenységek következtében  kialakult jogsértő gyakorlat megszüntetésére, az engedélyezésre jogosult vezetők felelősségének következetesebb megállapítására és a hatályos jogszabályokban előírtak számonkérésére.
	b.) Gondoskodjon arról, hogy a hivatali munkaidőtől eltérő munkarendben dolgozók szolgálata tervezésének, szervezésének, pihenő és szabadnapjaik kiadásának, szolgálatra, illetve túlmunkára való berendelésének gyakorlata megfeleljen a vonatkozó jogszabályi előírásoknak és az alapjogok jogszerű korlátozásával szemben támasztott  törvényi követelményeknek. Vizsgálja felül és pontosítsa a kiadott "Útmutató" egyes rendelkezéseit.
	c.) Vizsgálja meg, milyen okok és körülmények akadályozzák az állomány fizikai, pszichikai  alkalmassága felmérésének elmaradását, illetve egészségügyi ellátásának a rendelkezésektől eltérő, hiányos teljesítését. Tegyen intézkedéseket a szűrővizsgálatok, az alkalmassági felmérések elvégzésére, a teljesítőképesség fenntartását elősegítő személyi, tárgyi feltételek biztosítására, a vezetők ez írányú kötelezettségeinek következetesebb számonkérésére.
	d.) Az intézetenként meghatározott maximális fogvatartotti létszám  figyelembevételével vizsgálja felül és egységes normatíva alapján határozza meg a rendszeresített hivatásos állomány létszámát. Tegyen intézkedéseket az állomány elhelyezési feltételeinek, munkavégzési körülményeinek javítására, az intézetparancsnokok gondoskodási kötelezettségének ellenőrzésére.
	e.) Tegyen intézkedést, hogy a természetben is juttatható közlekedési bérletek ne adóköteles jövedelemként kezeljék, vagy legalább a bekerülési költségüket térítsék meg. Gondoskodjon arról, hogy a sopronkőhidai intézetnél működő szakszervezet jogosultságai maradéktalanul érvényesüljenek.
	f. )  Vizsgálja felül a nevelők munkaköri feladatait és szervezze át azokat úgy, hogy a nevelők valóban a fogvatartottak nevelésével foglalkozzanak.

Kérem ajánlásaim címzettjeit, hogy kezdeményezéseimmel kapcsolatos érdemi állásfoglalásukról, illetve tett intézkedéseikről  a hivatkozott rendelkezésben előírt 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjenek.

Budapest, 1998. április 9.

Gönczöl Katalin