OBH 8502/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András
Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő az Országgyűlési Biztosok Panaszirodájában 1997. szeptember 19-én felvett panaszában azt kifogásolta, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem oktatói munkaköreire kiírt pályázat diszkriminatív, mivel egyes munkakörökre csak hivatásos állományú katonák pályázhatnak. Sérelmezte továbbá, hogy a PhD-fokozat odaítélésében és az ehhez kapcsolódó eljárásokban olyan személyek is részt vehetnek, akiktől az ügy tárgyilagos megítélése nem várható el, mivel a jelöltekkel ellenérdekeltek. Mivel a beadványban leírt sérelmek összefüggésben állnak a Magyar Köztársaság Alkotmányának 70/B. §-ában biztosított munkához való joggal, illetve a tudományos élet 70/G. §-ában biztosított szabadsággal, a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam

A megállapított tényállás
1.	A beadványt tevő korábban a Zrínyi Miklós Katonai Akadémia (a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem jogelődje) tanszékvezető tanára volt. A hivatásos szolgálati jogviszony felső korhatárának, 55. életévének elérésekor a Magyar Honvédség parancsnoka nyugállományba helyezte 1995. február 1-jei hatállyal. A beadványt tevő sérelmezte a döntést arra tekintettel, hogy munkaköre további ellátását közalkalmazottként sem tették lehetővé, sőt az arra időközben kiírt pályázat elnyerőjét sem nevezték ki, hanem a beadvány benyújtásakor megbízás alapján látta el munkakörét.
2.	A beadványt tevő sérelmezte, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem oktatói munkaköreire kiírt pályázat kirekesztő, mivel csak a hivatásos állományúak által betöltött munkakörökre, tehát a már "bent lévő" állományra vonatkozik.
3.	A beadványt tevő sérelmezte a PhD-fokozat korábban megszerzett egyetemi doktori (dr. univ.) fokozat alapján történő odaítélésének rendszerét, mivel az elbírálásban részt vevő személyek a pályázók versenytársai, sőt, egyesek a pályázóknál alacsonyabb végzettségűek, ezért tárgyilagos megítélés nem várható el tőlük. Ennek okán a beadványt tevőt is sérelem érte, mert korábbi fokozata PhD-egyenértékűsítése kérelmét a Doktori Tanács arra hivatkozással utasította el, hogy a korábbi értekezése nem tartalmaz új tudományos eredményeket, a döntést pedig a rektor helyben hagyta.
	A beadványt tevő azt kérte, hogy az országgyűlési biztos vizsgálja meg a felsőoktatásról szóló törvény betartását a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetemen.

A vizsgálat megállapításai
1.	Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevőt - megítélése szerint - valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Mivel a beadványt tevő nyugállományba helyezésével kapcsolatos döntés az 1997. szeptember 19-én felvett panaszát jóval több, mint egy évvel megelőzte, a panaszt ebben a vonatkozásban nem vizsgálhatom.
	Tájékoztatom azonban a beadványt tevőt, hogy az OBH 596/1995. számú ügyben már megállapítottam, hogy az oktatók kiválasztásának joga, ami magában foglalja az oktatóktól való megválás jogát is, a törvényben meghatározott eljárás tiszteletben tartása mellett a felsőoktatási intézményt illeti meg. Az OBH 4945/1996. számú ügyben készült jelentés szerint pedig az egyetemi tanárok nyugdíjba vonulási kötelezettsége 70. életévük betöltésekor csak "végső korhatár", a felsőoktatási intézmény annál korábban is kezdeményezheti a felmentést nyugellátási jogosultság megszerzésére tekintettel.

2.	Az OBH 10374/1997. számú ügyben a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem vonatkozásában megállapítottam, hogy a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény 64. § 
(2) bekezdés b) pontja értelmében a felsőoktatási intézmények önkormányzati joga az oktatók, a tudományos kutatók és a vezetők kiválasztása. Az Egyetem vezetőjének, a rektornak a felsőoktatásról szóló törvény előírásaira figyelemmel hozott az a döntése tehát, hogy 1996. szeptember 1-jei hatállyal az összes hivatásos állományú katona által betöltött munkahelyre pályázatot írt ki, egyidejűleg megbízta őket korábbi munkakörük ellátásával a pályázat elbírálásáig terjedő határidővel, nem okozott visszásságot a munkához való alkotmányos joggal összefüggésben. Megállapítottam továbbá azt is, hogy az Egyetemen oktató közalkalmazottak és hivatásos állományúak közti különbségtétel - mely szerint a közalkalmazottak által betöltött munkakörökre a rektor nem írt ki pályázatot - szintén nem tekinthető a diszkrimináció alkotmányos tilalma visszásságként értékelhető megsértésének, mivel azt az Egyetem a hivatásos állományúakra és a közalkalmazottakra vonatkozó eltérő szabályozással indokolta. Eszerint a közalkalmazott, illetve a hivatásos állományú oktatók más-más követelésekkel léphetnek fel oktatói munkakörük elvesztése esetén - a közalkalmazottak továbbfoglalkoztatását csak az Egyetemen kell megkísérelni (a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény), míg a hivatásos állományúak továbbfoglalkoztatására rendelkezésre áll a Magyar Honvédség teljes szervezetrendszere (1996. évi XLV. törvény a katonai és rendvédelmi felsőoktatási intézmények vezetőinek, oktatóinak és hallgatóinak jogállásáról, 7. §) -, továbbá a közalkalmazottak és a hivatásos szolgálatot ellátók illetménye között is jelentős különbség van az utóbbiak javára. A közalkalmazottak pályázat alóli mentesítése tehát úgy értékelhető, hogy ezáltal kiegyenlítődött a hivatásosokkal szemben hátrányos jogállásuk, vagyis a megkülönböztetés ésszerű indok alapján, a nagyobb társadalmi egyenlőség alkotmányos céljával összhangban történt.
	A korábbi ügyben tett megállapításom a beadványt tevő által leírt kifogásra vonatkozik, ezért ebben az ügyben is irányadó.

3.	Az OBH 10374/1997. és OBH 10640/1997. számú ügyekben már részletesen vizsgáltam a PhD-fokozat odaítélésének gyakorlatát a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetemen. Megállapítottam, hogy a felsőoktatásról szóló törvény 118. § (4) bekezdésének megfogalmazása szerint a korábban szerzett doktori cím és egyetemi doktori fokozat (doctor universitatis) birtokosának az adományozó egyetem, amennyiben a doktori fokozat odaítélésére jogosult – kérelemre, és egyedi elbírálás alapján, az általa meghatározott feltételek teljesítése esetén – doktori fokozatot ítélhet oda, illetőleg megállapíthatja annak e törvény szerinti doktori fokozattal való egyenértékűségét azzal, hogy erre az eljárásra 1997. december 31. után nincs lehetőség. Az odaítélés joga tehát az Egyetemé, a kérelmezőt nem illeti meg alanyi jog az egyenértékűség megállapítására. Mivel azonban az Egyetem az egyenértékűsítésre lehetőséget teremtett, az alkotmányos szabályok, mindenek előtt az 57. § (1) bekezdése alapján védett tisztességes eljáráshoz való jog sérelme nélkül köteles eljárni. 
	Megállapítottam azonban azt is, hogy az Alkotmány 70/G. §-a értelmében tudományos igazságok kérdésében dönteni, kutatások tudományos értékét megállapítani kizárólag a tudomány művelői jogosultak. Az Alkotmány rendelkezése vonatkozik a doktori értekezésben tudományos újszerűségére is. A Doktori Tanács erre vonatkozó döntését érdemben tehát sem a rektor, sem más hatóság, sőt az országgyűlési biztos sem vizsgálhatja. A törvény előírásainak megfelelően indokolt döntést megalapozó eljárással kapcsolatban pedig olyan körülmény nem merült fel, amely a beadványt tevő alkotmányos jogának megsértésével kapcsolatba hozható lenne.
	A felsőoktatásról szóló törvény 91. § (4) bekezdése értelmében a doktori eljárásban nem vehet részt az a személy, aki a pályázóval függelmi, hozzátartozói viszonyban van, vagy akitől az ügy tárgyilagos elbírálása egyéb okból nem várható el. Ezzel kapcsolatban a következő megállapítást tettem:
"A kérelmezővel összeférhetetlen személy részvételének kizárása a döntéshozatalból a tisztességes eljárást alapjaiban érintő követelmény. Vonatkozik ez annak kizárására is, akitől "egyéb okból" nem várható el az ügy tárgyilagos elbírálása (relatív kizárási ok). Az OBH 944/1995. számú ügyben már megállapítottam, hogy mind az eljárástól várt igazság (valós tényállás) kiderítése, mind az eljárást folytató szerv tekintélyének megóvása szükségessé teszi annak biztosítását, hogy az adott ügyben eljáró személy elfogulatlan legyen. A relatív kizárási okra alapozott indítvány azonban csak akkor eredményezheti az érintett személy kizárását, ha olyan konkrét körülmények állapíthatóak meg, amelyek a bejelentés állításait legalább valószínűvé teszik. A kizárási indítvány állításai – és ebből adódóan a tárgyilagos megítélés hiánya – valószínűségének az összes felmerült körülményt figyelembe vevő mérlegelése széles döntési szabadságot biztosít, de nem ment fel sem a törvényi alapelvek, sem pedig az Alkotmány követelmények figyelembevétele alól. Mivel a szóban forgó esetben a kérelmére jogot megállapító Doktori Tanács hatóságnak minősül, eljárására is irányadóak a leírtak." (OBH 10374/1997.)
A szóban forgó ügyben a beadványt tevő olyan konkrét körülményeket nem jelölt meg, amelyek az ügyében eljárt személyek elfogultságát megalapozná, általánosságban pedig - az Alkotmány idézett 70/G. §-ára tekintettel - nem kifogásolható az, hogy az értekezés tudományos újszerűségről a tudományterület művelői döntenek.
	Megállapítottam tehát, hogy a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem Doktori tanácsának eljárása sem általában, sem a beadványt tevő esetében nem tekinthető visszásságnak a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos joggal összefüggésben.

Budapest, 1998. november 19.

Dr. Polt Péter