OBH 8377/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:	
	A szabadságvesztés büntetését töltő panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert rossz egészségi állapota ellenére - levele szerint 67 %-os rokkant - olyan zárkában helyezték el, ahol a többi fogvatartott dohányzik. Sérelmezte továbbá, hogy 1997. augusztus 9-én a beszélőre érkező rokonát elküldték Tökölre, azzal, hogy jelenleg ott tartózkodik. Panaszolta, hogy az orvos által kiírt gyógyszert (Elenium) nem kapta meg. Szeretné áthelyezését kérni a tököli intézet kórházába. A bejelentés alapján az  1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
25. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása során biztosítani kell az elítélt
a) őrzését, felügyeletét és ellenőrzését,
b) elhelyezését, élelmezését, ruházatát és egészségügyi ellátását,
e) a büntetés céljával nem ellentétes jogainak gyakorlását.
33. § (1) Az elítélt köteles – különösen –
a) a szabadságvesztést a büntetés-végrehajtási szervek által meghatározott helyen tölteni;
g) a tartására fordított költséghez hozzájárulni, kivéve, ha önhibáján kívüli okból nem dolgozik, és nem részesül nyugellátásban vagy baleseti nyugellátásában.
(2) Az elítélt keresményének és letétben levő pénzének a külön jogszabályban meghatározott részét a szabadulása idejére tartalékolni kell.
(5) Felhatalmazást kap a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka annak az összegnek a megállapítására, amellyel az elítélt köteles a tartására fordított költséghez hozzájárulni.
36. § (1) Az elítélt jogosult
a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;
b) a hozzátartozóival, valamint az általa megjelölt és a büntetés-végrehajtási intézet által engedélyezett személyekkel való levelezésre, a levelek gyakorisága és terjedelme nem korlátozott;
c) legalább havonként látogató fogadására; ha a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága indokolja, az elítélt rácson keresztül beszélhet a látogatóval;
f) a már megállapított nyugellátások és baleseti nyugellátásának a meghatalmazott személy kezéhez vagy a büntetés-végrehajtási intézethez folyósítására, üzemi baleset esetén baleseti ellátásra és baleseti egészségügyi szolgáltatásra;
46. § (1) Az elítélt részére
a) egészséges és kulturált elhelyezést,
b) megfelelő élelmezést,
c) formaruhát kell biztosítani.
47. § (2) Az elítélt egészségének védelmére és egészségügyi ellátására az egészségügyi jogszabályok az irányadók, a gyógyszerellátás térítés nélkül illeti meg.
(3) Az önhibáján kívül nem dolgozó elítéltnek a büntetésvégrehajtási intézet térítés nélkül biztosítja a szükséges gyógyászati segédeszközt.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében – a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetőségek mellett – közvetlenül fordulhat
 a) a büntetés-végrehajtás törvényességi felügyeletét ellátó ügyészhez, kérheti az ügyész általi meghallgatását;
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához;
c) személyes adatainak kezelésével vagy a közérdekű adatok megismeréséhez fűződő jogainak gyakorlásával összefüggő jogsérelem esetén az adatvédelmi biztoshoz.
19. § (1) A nyugellátásban vagy baleseti nyugellátásban részesülő elítéltet a befogadáskor írásban nyilatkoztatni kell, hogy a folyósítást az intézetbe vagy az általa meghatalmazott személy részére kéri.
(2) Az elítéltet tájékoztatni kell, hogy kérheti az őt megillető, az (1) bekezdésben nem említett pénzbeli járandóságainak az intézetbe történő folyósítását is.
39. § (1) Az elhelyezés során
a) a különböző végrehajtási fokozatba tartozókat egymástól,
b) a férfiakat a nőktől,
c) a fiatalkorúakat a felnőttkorúaktól,
d) az előzetesen letartóztatottakat az elítéltektől,
e) a fekvőbetegeket az egészségesektől, a betegek közül a fertőzőket a nem fertőzőektől, a HIV-fertőzőtteket a többi fogvatartottól
el kell különíteni.
88. § (1) Az elítélt által megjelölt személyek részére a látogatásról az intézet az elítélt útján értesítést küld.
(2) A látogatásból ki kell zárni azt, akit az ügyész vagy a bíróság a folyamatban lévő büntetőeljárás eredményessége érdekében attól eltiltott, illetve azt, akinek a magatartása – a rendelkezésre álló adatok alapján – az intézet biztonságára veszélyt jelent.
(3) A látogatásról szóló értesítésnek tartalmaznia kell
a) a látogatásra jogosult nevét;
b) a látogatás időpontját és időtartamát;
c) felhívást, hogy a látogató a személyazonosságát igazoló okmányt hozza magával;
d) az intézetbe bevihető tárgyak körét;
159. § (1) Az elítélt a tartására fordított költséghez – az országos parancsnok által megállapított összeggel – köteles hozzájárulni. A hozzájárulás napi összege nem lehet kevesebb, mint az egy havi alapmunkadíj egy százaléka.
160. § (1) A nem dolgozó elítélt nyugellátásából – ha azt az intézetbe folyósítják – a hozzájárulás összegét le kell vonni.
(2) Ha a nyugellátásban részesülő elítélt dolgozik, a hozzájárulást a munkadíjából kell levonni.
161. § (1) Az elítélt munkadíjából és a letétjéből levonásnak, illetve végrehajtásnak csak az adó- és illeték jogszabályok, valamint a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) rendelkezései szerint van helye.
(2) Az elítélt munkadíjából az intézet levonja
a) a tartásra fordított költséghez való hozzájárulás napi összegét;
b) a szükségleti cikkek vásárlására fordítható összeget;
c) a szabadulás idejére kötelezően tartalékolandó összeget.
(3) Szabadulás idejére a mindenkori alapmunkadíjnak megfelelő összeget kell tartalékolni, melyet az intézet az elítélt munkába állásától kezdve tíz hónapon át, egyenlő részekben von le. Az alapmunkadíj változása esetén a szabadulásra tartalékolt összeget ugyancsak tíz hónapon át kell kiegészíteni.
(4) A (2) bekezdés szerinti levonások után fennmaradó összeg legfeljebb 50 százalékát lehet végrehajtás alá vonni.
163. § (1) Az elítéltet írásban kell felszólítani a szabadságvesztés végrehajtása során a bv. szervekkel szemben felmerült mindazon költségek megfizetésére, amelyeket jogszabály rendelkezése alapján az elítélt visel, és a 161. § (2) bekezdésében foglaltak alapján tőle közvetlenül nem vonható le, vagy a levonás valamely okból nem volt lehetséges.
(2) Az (1) bekezdés szerint kell eljárni a bv. szervek részére jogszabály alapján járó egyéb tartozások megfizetése iránt.
(3) Az elítélt az (1)–(2) bekezdés alapján fennálló fizetési kötelezettségét önként teljesíti, ha tanúk előtt tett írásbeli nyilatkozatában hozzájárul a letétjéből történő levonáshoz.
(4) Az elítélt az (1)–(2) bekezdésben meghatározott költségek és tartozások megfizetése alól kivételesen mentesíthető, ha a kártérítési felelősség körébe nem tartozó fizetési kötelezettsége a háromezer forintot nem haladja meg és körülményeire figyelemmel e kötelezettségének előreláthatóan nem tud eleget tenni.
(5) Ha az elítélt a felszólítástól számított 30 napon belül az (1)–(2) bekezdés szerinti tartozását nem fizeti meg, a bv. szerv a követelését bírósági úton érvényesíti.

A vizsgálat megállapításai:
A panaszos beadványaiból és a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokától beszerzett adatok alapján a következők nyertek megállapítást:
	A panaszos a Váci Fegyház és Börtönből fordult elhelyezési panaszával az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Korábban - 1995-től 1997-ig - egészségi állapota miatt büntetését a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézet Krónikus Utókezelő Részlegében töltötte. Innen az intézet átépítése miatt szállították a Váci Börtönbe, ahol egy tíz fős zárkában helyezték el. Áthelyezése ellen több elitélt társával együtt panasszal élt. Az Országos Parancsnokság Egészségügyi Igazgatósága 1997. augusztus 5-én intézkedett a panaszos ismételt szakorvosi vizsgálatára. Az elvégzett belgyógyászati kontroll és munkaalkalmasság véleményezés alapján a panaszost munkaképtelennek véleményezték és további gyógyszeres terápiát javasoltak a részére. Az előírt gyógyszereket folyamatosan biztosították részére, továbbá havonként laboratóriumi és belgyógyászati kontroll vizsgálatokat javasoltak a tököli kórházban.
	Az orvosi vélemény szerint a panaszos egészségi állapota kielégítő volt, kórházi elhelyezést, állandó orvosi felügyeletet nem igényelt. A panaszos által szükségesnek tartott gyógyszer (Elenium) adását korábban a kezelőorvos szükségtelennek tartotta, 1997. november 3-tól, a beteg panaszai miatt átmenetileg indokoltnak tartotta és ettől az időponttól kezdve kapta is. A panaszos egészségügyi ellátása, gyógyszeres kezelése folyamatos és megfelelő, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő jogai nem sérültek, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosának intézkedésére nincs szükség. 
	A panaszos kifogásolta azt is, hogy dohányzók között helyezték el, emiatt 1997. augusztus 12-én panasszal fordult az intézet parancsnokához. Egészségi állapota miatt kérte, hogy másodmagával -  esetleg sógorával vagy nagyfai ismerősei valamelyikével - vagy egyedül helyezzék el egy zárkában. Az intézetben kis zárka csak a fegyház körletben található - a panaszos börtön fokozatú elitélt - de az itt történő elhelyezést a panaszos elutasította, illetve feltételekhez kötötte. Az intézet vezetése végül a betegszobában helyezte el a panaszost, ezzel a problémája megoldódott.
	A panaszos 1998. május 18-án a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetből írt beadványt az országgyűlési biztoshoz, amelyben azt kérte, hogy nemzeti gondozási díját szabadulásáig ne küldjék a BV intézetbe, hanem a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság nyisson számára egy számlát és azon gyűjtse a részére járó összeget. Három nappal később, május 21-én arról nyilatkozott, hogy a BV Intézetben minden pénzügyi jellegű problémája megoldódott, ezért vizsgálati kérelmétől tekintsünk el. Csak annak kivizsgálását kérte, hogy a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság miért tagadja le, hogy a pénzellátásban részesülő nemzeti gondozottnak a közgyógyellátáson felül, minden energia felhasználás után 50 % kedvezmény és 50 %-os utazási kedvezmény jár. A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság 1997. szeptember 15-én arról tájékoztatta a panaszost, hogy MÁV utazási kedvezményre jogosító igazolvány csak nyugdíj ellátásban részesülők számára adható.  A  nemzeti gondozásról szóló 1992. évi LII. törvény nem rendelkezik a panaszos által említett kedvezményekről. Ilyen lehetőséget a közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről szóló 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet sem tartalmaz.
	A vizsgálat megállapította, hogy a panaszos beadványaiban sérelmezett problémák a büntetés-végrehajtási intézetek parancsnokaihoz intézett közvetlen kérelmek eredményeként megoldást nyertek, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosának intézkedésére nincs szükség, a további vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában lezárom. 

Budapest, 1998. június 10.

Gönczöl Katalin