OBH 8376/1997., OBH 3646/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Nagy Tiborné

Az eljárás megindulása:
	A két panasz több mint 300 aláírással érkezett az országgyűlési biztoshoz. A panaszosok a Lukács fürdő úszómedencéinek vízforgatóval való ellátása ellen tiltakoztak, mert úgy ítélték meg, hogy ez a technológia károsítja a gyógyvíz hatóanyagait.
	A vizsgálatot az Alkotmány 18. §-ában és 70/D. §-ában biztosított, az egészséghez és az egészséges környezethez való jog sérelmének gyanúja miatt indítottam, és hivatalból kiterjesztettem arra is, hogy  a Lukács uszodát felújításakor a mozgáskorlátozottak számára akadálymentessé tették-e.
	Eljárásomban az Országos Tisztiorvosi Hivatal, az Országos Gyógyhelyi és Gyógyfürdő Főigazgatóság, a Főváros Főpolgármestere, az Országos Műemlékvédelmi Hivatal és a Budapest Gyógyfürdői és Hévizei Rt. segítségét vettem igénybe.

Alkalmazott jogszabályok:
-  121/1996. (VII.24.) Korm. rendelet a közfürdők létesítéséről és működéséről
-  37/1996. (X.18.) NM rendelet a közfürdők létesítésének és üzemeltetésének
    közegészségügyi  feltételeiről
-  74/1999. (XII.25.) EüM rendelet a természetes gyógytényezőkről
-  63/1984. (XII.19.) MT rendelet a gyógyfürdő intézményekről, valamint a természetes
    gyógytényezők hasznosításáról
-  1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük
    biztosításáról
-  1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
-  1996. évi LXIV. törvény a sportról
-  253/1997. (XII.20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési
    követelményekről

A megállapított tényállás:
	Megállapítottam, hogy a Lukács fürdőben a vízforgatót a tulajdonos a 121/1996. (VII.24.) kormányrendeletben foglaltak teljesítése érdekében tervezte beépíteni.

A kormányrendelet általános érvényű kötelezettséget ír elő:
"3. § (1) Új fürdőmedence csak vízforgató berendezéssel létesíthető. Töltő-ürítő rendszerű medence felújításakor gondoskodni kell vízforgató berendezés létesítéséről, továbbá arról, hogy vízáramlási szempontból holtterek ne alakuljanak ki. Felújításnak minősül a medencével kapcsolatos minden olyan javítási, illetve átalakítási munka, amelynek keretében a medence mélységét vagy alakját megváltoztatják, a bukóélt átalakítják vagy a burkolatot kicserélik.
(2) Az (1) bekezdés szerinti előírástól eltérni - az Országos Vízügyi Főigazgatóság véleményének figyelembevételével - az Országos Tisztifőorvosi Hivatal egyedi felmentése alapján lehet, ha
a) az elismert ásványvízzel vagy gyógyvízzel üzemelő gyógymedence vizének gyógyászati szempontból értékes, biológiailag aktív alkotórészeit a vízforgatás károsítaná,
b) a medence töltésére használt víz olyan összetételű, hogy tisztítására megfelelő technológia nem áll rendelkezésre.
(3) A (2) bekezdés b) pontjára tekintettel adott egyedi felmentést ötévenként felül kell vizsgálni."
"6. § (4) A 3. § (1) bekezdése szerinti vízforgató berendezéssel az elfogadott ütemterv szerint, de legkésőbb 2002. december 31-ig kell a medencéket felszerelni."

A fenntartó Budapest Gyógyfürdői és Hévizei Rt. a felmentést több más budapesti fürdővel együtt a Lukácsra is kezdeményezte, és mivel ez államigazgatási eljárás keretében nem vezetett eredményre, bírósághoz fordult.
A Fővárosi Bíróság 8.K.30.680/1999./11. számú ítéletében eljárási hibák miatt új eljárásra utasította az alperes Országos Tisztiorvosi Hivatalt (OTH). Az új eljárás keretében az OTH a Budapest Gyógyfürdő Rt-t felszólította a felmentéshez szükséges dokumentumok benyújtására. Ezeket a Gyógyfürdő Rt. benyújtotta, az eljárás folyamatban van. Időközben a vízforgatót a Lukács úszómedencéihez beépítették.
Az akadálymentesség biztosítását a jelenleg folyó felújítási munkálatok között tervezték, de nem készült ilyen átalakítás. A tervezett helyet fenntartják a későbbi kialakítás érdekében. 

A vizsgálat megállapításai:
1. A vízforgató beépítésével kapcsolatos felmentési és bírósági eljárás is csak a gyógymedencék ügyében folyt, mivel a jogszabály azt úszómedencéknél kötelezővé teszi, és az alól felmentést sem engedélyez. Ennek oka a gyógymedencék és úszómedencék eltérő célú használata. A felmentési eljárás jelentősége azonban nyilvánvaló az úszómedencékre is. Ha a kifejezetten gyógyászati célú fürdőmedencénél nem indokolt a felmentés, jogszabály változtatás sem alapozhatná meg azt az ugyanazon vízzel táplált úszómedence esetében. 
    Ugyanakkor felmerül a kérdés, ha a felmentés indokolt, mert a szakmai megállapítás szerint a gyógyvíz károsodik a vízforgatás hatására, figyelmen kívül hagyható-e ez a tény az úszómedencéket igénybevevők szempontjából? Ha a vízben oldott hatóanyagok olyan kémiai reakcióba lépnek a vízforgatáshoz használt reagensekkel, amelynek eredménye kifejezetten egészségkárosító anyagok megjelenése a vízben, van-e jelentősége annak, hogy gyógyfürdőzés vagy úszás céljából tartózkodnak benne emberek? Ha "csak" a gyógyhatását veszti el a víz, ez az igénybevevő szempontjából akkor is hátrány, mert az egészségének megőrzését (esetleg visszanyerését) szolgáló, eddig az uszodában rendelkezésre álló gyógyvízhez a továbbiakban nem jut hozzá.

     A 74/1999. (XII.25.) EüM rendelet 19. § (1)-(4) bekezdése szerint:
"(1) A természetes gyógytényező gyógyhatása akkor tekinthető bizonyítottnak, ha feltételezett hatását tudományosan elismert módszerek szerint lefolytatott orvosi megfigyelések megfelelően dokumentált és kiértékelt eredményei igazolják.
(2) A gyógyhatást igazoló orvosi megfigyelésekre az orvosbiológiai kutatásokra vonatkozó előírásokat megfelelően alkalmazni kell.
(3) Az orvosi megfigyeléseket akkor lehet megkezdeni, ha annak a víz, iszap, klíma vagy más természetes anyag előzetes minőség-meghatározása és mikrobiológiai jellemzői alapján nincs akadálya, és a megfigyelések lefolytatásának körülményeit az ÁNTSZ megyei intézete szakvéleményében elfogadhatónak találja.
(4) Az orvosi megfigyelések értékelését - amely tartalmazza a javallatokat, ellenjavallatokat és az alkalmazási előírásokat is - az OGYFI az illetékes szakmai kollégium véleményének figyelembevételével bírálja el."

Vizsgálatomban törekedtem a panaszban foglaltak tisztázására, azonban meg kellett állapítanom, hogy a vízforgatásnak a gyógyvizekre gyakorolt hatása kérdésében ma még a tudomány, a szakma is megosztott. Támpontot nyújthatott volna a kérdésben a felmentések ügyében zajló per, illetve az abban megszülető szakvélemények. Ilyenek azonban nem készültek, mivel a 8.K.30.680/1999/11. számú ítélet szerint:
    "A bíróság a perben a további bizonyítás felvételét azért mellőzte, mert a bírósági  eljárás nem helyettesítheti a közigazgatási eljárást. A bíróságnak a közigazgatási perekben mindig a határozatok jogszabályszerűsége tárgyában kell döntenie. Ennek vizsgálatánál pedig a határozathozatalkor irányadó tényállásra és az akkor hatályban lévő jogszabályi rendelkezésekre kell figyelemmel lennie. A perben felvett részbizonyítás eredménye pedig egyértelműen azt mutatta meg a bíróság számára, hogy az alperes a határozathozatalhoz szükséges tényállást nem tisztázta, határozata nem felel meg a többször módosított Államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv. (továbbiakban: Áe.) 43. § (1) bekezdés c.) pontjában foglaltaknak. A bíróságnak az a jogi álláspontja, hogy az alperes határozata felülbírálatra alkalmatlan, és a perben a további bizonyítás olyan adatokat tárna fel, amelyek az alperesnek a határozathozatalkor nem álltak a rendelkezésére, ezért a további bizonyítás során felvett adatok értékelésével és mérlegelésével a bíróság az alperes döntéshozatali jogkörét vonná el. Erre pedig nincs jogi lehetősége.
       Mindezek alapján a bíróság a perben felülvizsgálni kért alperesi határozatot a Pp. 
    339. § (1) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárásra kötelezte. Az új eljárást az alperesnek az Áe. 26. §-ában foglaltak szerint kell lefolytatnia. Meg kell keresnie az OGYFI-t, nyilatkoztatnia kell a tekintetben, hogy károsítja-e és ha igen, milyen mértékben a határozattal érintett gyógyfürdők vizét az NE-10-204. számú előírás szerinti vízforgatás. Az alperesnek a kormányrendelet. 3. § (2) bekezdése szerint, az OVF véleményének figyelembevételével kell döntést hoznia, és a határozatát az Áe. 43. § (1) bekezdés c.) pontjában foglaltak szerint eljárva kell kibocsátania."

Ez az új eljárás pedig még folyamatban van. Minthogy az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben nincs jogerős államigazgatási döntés, a Lukács uszodában a vízforgató beépítésének konkrét kérdésében a hatásköröm hiányát állapítottam meg.  Ugyanakkor az is megállapítható, hogy jelenleg a vízforgató alkalmazása vagy mellőzése egyébként sem közelíthető meg mindig hatóság vagy közszolgáltató cselekedete vagy mulasztása következményeként, mert nem mindig van eljárási kötelezettség.
Ennek elsődleges oka a vízforgató-beépítés kötelező előírásának, a felmentési eljárás jogi szabályozásának a hiányossága, és ez az állampolgároknak a legmagasabb szintű testi-lelki egészséghez való alkotmányos jogaival kapcsolatos visszásságot idézhet elő.
A töltő-ürítő rendszer vagy a vízforgatás közötti választásnak ugyanis - a gyógyvíz gyógyhatásának változásán vagy érintetlenségén túl - több releváns szempont együttes vizsgálatán kell alapulnia, így például: 

     - A  Föld vízkészlete, az emberiség rendelkezésére álló természeti erőforrások végesek, úgy kell velük gazdálkodni, hogy azt mind a jelen, mind a jövő számtalan generációja még igénybe vehesse. (48/1997. (X.6.) AB hat.)
   - Magyarország fürdőiben a különböző medencék táplálása minősített gyógyvízből, ásványvízből, "közönséges" vezetékes vízből, egy vagy több forrásból, kútból, ezek keverékéből csapvizes "pótlással" stb. történik. A forrásból-kútból táplált gyógyfürdők közül többnél - a vízhozamtól függően - a felszínre tört víz egy része fel nem használtan a csatornába kerül. Ezen esetekben tehát a "véges javak" mindenképpen elhasználódnak, csak az egyik esetben (a töltő-ürítő rendszerben) közben hasznosulnak, a másik esetben (a vízforgatásnál) felhasználatlanul kerülnek a csatornába.
    - A természetes vizek környezeti ártalmak miatt már eleve szennyezettek lehetnek. A fürdőzők, úszók által tömegesen igénybevett medencék további biológiai, vegyi, fizikai szennyezésnek kitettek.
     - A töltő-ürítő rendszerek és a vízforgatásos technológia alkalmazásának más az egyszeri beruházási és a későbbi fenntartási-működtetési anyagi igénye stb.
      -  Nagyságrendekkel eltérő a működtetési költsége a saját kúttal rendelkező fürdőnek és a  vízdíjat fizető fürdőnek.
A fent ismertetett összetett szempontok vizsgálata nem lehet a fürdő tulajdonosának (fenntartójának), a vízforgató beépítésére kötelezettnek a kompetenciája, márpedig a felmentési eljárás kezdeményezési lehetőségével csak neki van joga arra, hogy az ügyet a hatóság elé vigye. A tulajdonos viszont gyakran anyagi érdekei (vagy szükséghelyzete stb.) folytán ellenérdekelt a helyes megoldással. Ezért nem várható, hogy az alkotmányos értékek - az egészséges környezet, a véges javak stb. - védelmének szempontjai vezessék abban a döntésében, hogy folyamodik-e felmentésért.
	A jogszabály a vízforgató létesítését teszi kötelezővé, a használatát már nem. Tehát nem szabálytalan, ha a kormányrendelet teljesítése érdekében a fürdő üzemeltetője a vízforgatót beépíti, de mivel saját kúttal rendelkezik, és a víz "ingyen van", továbbra is töltő-ürítő rendszerben üzemelteti a medencét. Nincs szabály az indokolt felmentés (a víz károsodása) esetén az ugyanazon vízzel táplált úszómedencékben a vízforgató beépítésének mellőzhetőségére sem.
	Minthogy a hiányos szabályozás az előbbiekben ismertetett módon az állampolgárok egészséghez való alkotmányos jogát veszélyezteti, javaslom, hogy az egészségügyi miniszter kezdeményezze a 121/1996. (VII.24.) Korm. rendelet módosítását, és saját hatáskörében módosítsa a végrehajtáshoz szükséges további rendeleteket. A módosítások biztosítsák, hogy a döntések tudományos megalapozottsággal, és az eltérő érdekek figyelembevételével szülessenek úgy, hogy az élethez, az egészséghez való jog szempontja elsőbbséget élvezzen.

2. A mozgáskorlátozottak akadálymentes közlekedésének kérdésében megállapítottam, hogy a Lukács uszodába és a felújított medencékbe a bejutás nem akadálymentes. Nincs feloldva az akadálymentes közlekedésre vonatkozó és a higiénés előírások (például lábmosó-használat) közötti ellentmondás sem.
	    Megállapítottam, hogy a Főváros Önkormányzata mint tulajdonos és finanszírozó, valamint a Gyógyfürdő Rt. mint üzemeltető és a fürdő beruházója között levélváltás folyt, az akadálymentességet megkísérelték biztosítani. Annak műszaki feltételei segédszerkezetek beépítésével adottak lennének, azonban fedezet hiányában megállapodás nem született.
  Már több jelentésemben, átfogóan a 434/1998. számúban foglalkoztam a mozgás-korlátozottak számára a környezet akadálymentességének vizsgálatával. Megállapítottam, hogy a környezet általában nem akadálymentes. Sem az épület-építmény kör, sem az épített környezetnek az a része nem kellően tisztázott és kijelölt, ahol az akadálymentességet biztosítani kell.
Mivel akkori ajánlásom nyomán a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium előterjesztésében a szükséges jogszabály-módosítások már egyeztetés alatt állnak, ezért ebben újabb ajánlást nem teszek.
Kezdeményezem azonban, hogy az egészségügyi miniszter és az ifjúsági és sportminiszter rendeletükben állapítsák meg annak a szabályait, hogy a gyógyászati-sportcélokat szolgáló fürdők és uszodák területén hol, hogyan és kinek kell biztosítania az akadálymentességet. Kezdeményezzék e szabályoknak megfelelően a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény 29. § (1) bekezdése és a sportról szóló 1996. évi LXIV. törvény szükség szerinti kiegészítését.
	Felkérem Budapest főpolgármesterét, hogy e kötelezettségek, határidők meghatározása előtt is mind a Lukács uszoda további, mind a többi budapesti fürdő felújításkor az akadálymentességet lehetőség szerint biztosítsa.

Budapest, 2000. október 14.

Gönczöl Katalin