OBH 8202/1997., 3256/1997., 4550/1997., 5109/1997., 6696/1997., 4928/1997. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Ágoston Zsuzsanna, dr. Mizerák Judit

Az eljárás megindítása

A panaszosok a fenti számú ügyekben életkezdési támogatással kapcsolatos kérelmük elutasítását sérelmezték.

Az ügyben annak megállapítása céljából indult vizsgálat, hogy az érintett szervek eljárása megfelelt-e a vonatkozó jogszabályok előírásainak.

A megállapított tényállás

I. Z. csecsemőkorától állami gondoskodásban nevelkedett. A Győr-Moson-Sopron Megyei Gyermek-és Ifjúságvédő Intézet igazgatójától kapott tájékoztatás szerint a panaszos 1991-ben a részére járó 43.360 forint összegű családi pótlékot kamataival együtt felvette.

B. L. 1971. november 16. napjától 1989. június 8. napjáig volt állami gondozott. 1986-ban került Budapestre, ahol ács-állványozó szakmát tanult, majd a 23. sz. Állami Építőipari Vállalatnál helyezkedett el. Munkaviszonya másfél év után a vállalatnál végrehajtott létszámleépítés miatt megszűnt. Ezt követően két másik vállalatnál hasonló okok miatt szűnt meg a munkaviszonya, így jelenleg hajléktalan szállón lakik, állandó bejelentett lakcímmel nem rendelkezik.

B. I. és K. Zs. állami gondozottak voltak, jelenleg nevelőszüleiknél albérleti díj ellenében laknak.
Több ízben kérték a Veszprém Megyei Gyermek -és Ifjúságvédő Intézet igazgatóját, hogy részükre életkezdési segélyt fizessen az intézet, erre azonban mindeddig nem került sor. Egy ideig ígérték nekik, hogy amennyiben aktuális lesz a lakáshoz jutásuk, annak függvényében, hogy mennyit kell érte fizetni, megkapják a segélyt, de legutóbb azt az értesítést kapták, hogy az intézetnek nem áll módjában volt növendékei számára életkezdési segélyt nyújtani.

P-né E. Zs. 17 éves koráig volt állami gondozott. Életkezdési segély iránti kérelmét az intézethez 1992. január 7. napján nyújtotta be. A kérelmet az 1992. február 27-i életkezdési segélyek ügyében tartott tárgyaláson 90.000 forintos javaslattal az intézett a döntőbizottság elé utalta, de a panaszos a tárgyaláson nem jelent meg, így ügyében döntés sem született.

A panaszos beadványában sérelmezte azt is, hogy az állami gondoskodás megszűnése után a neki járó, de az intézetnek folyósított családi pótlékot nem kapta meg.

A panaszos O. Z. kéthetes korától nagykorúságának elérésig állami gondozott volt. Jelenleg két kiskorú gyermekével él egy szoba-konyhás lakásban és panaszában kérte, hogy életkezdési segély iránti kérelmi ügyében a hivatalunk nyújtson segítséget. Az eddigi elutasítások okai között szerepelt az is, hogy lakása nem volt, így környezettanulmányt sem tudtak nála készíteni.

Sz-né L- E. ügyében a Szabolcs - Szatmár - Bereg Megyei Gyermek- és Ifjúságvédő intézet megbízott igazgatója azt a tájékoztatást adta, hogy a panaszos kérelmét javaslattal 1997. május hónapjában az életkezdési támogatás ügyében döntésre jogosult bizottság elé terjeszti.

Az ügy jogszabályi háttere

21/1989. (VII. 25.) SZEM rendelet az állami gondoskodásban részesülő intézeti elhelyezett, intézeti és állami nevelt fiatalok önálló életkezdésének támogatásáról

1. § (1) Az önálló életkezdéshez anyagi támogatásban (a továbbiakban: életkezdési támogatás) részesíthető az az intézeti elhelyezett, intézeti, illetve állami nevelt fiatal (a továbbiakban: életkezdő fiatal), aki a tizennegyedik életévét betöltötte, és életvitele, szociális helyzete a támogatást indokolja.
(2) Az életkezdési támogatás tartós használati cikkek vásárlására és a lakáskérdés megoldásának elősegítésére adható.
3. § (1) A gyermek- és ifjúságvédő intézet, nevelőotthon és más gondozó intézmény előmozdítja, hogy az életkezdő fiatal tanulmányai sikeres befejezésével, valamely szakma elsajátításával, előtakarékossággal készüljön az önálló életre. Elősegíti a lakáshoz jutását.
(2) A gyermek- és ifjúságvédő intézet – az érintett meghallgatása alapján – tesz javaslatot az önálló életkezdés támogatásának módjára és mértékére. Ennek érdekében folyamatosan tájékozódik az elhelyezés, lakáshoz jutás feltételeiről.
(3) A gyermek- és ifjúságvédő intézet az életkezdő fiatal közreműködésével beszerzi a fiatal munkáltatói, illetve jövedelmi igazolását, ha továbbtanul, iskolalátogatási igazolását, valamint a vagyoni viszonyait tanúsító egyéb okmányokat, a lakásigénylési kérelmet.
(4) A gyermek- és ifjúságvédő intézet a (3) bekezdésben említett okmányokat az általa készített jellemzéssel, kedvezményes lakáshoz juttatás esetén a fiatal lakóhelyén végzett környezettanulmánnyal együtt legkésőbb a fiatal nagykorúsága elérését követő két éven belül az önálló életkezdési támogatás odaítélésére jogosult bizottság elé terjeszti.
5. § A bizottság a rendelkezésre álló adatok, az életkezdő fiatal és szükség szerint más személyek – különösen a nevelőszülő, a gondozó intézmény és a munkáltató képviselőjének – meghallgatása alapján szótöbbséggel dönt a támogatás módjáról és mértékéről. A döntés érvényességéhez legalább három bizottsági tag együttes jelenléte szükséges. Szavazategyenlőség esetén az elnök szavazata dönt.
6. § (1) Az életkezdési támogatás mértékét – a költségvetési fedezet ismeretében – a fiatal egyéni körülményeihez igazodóan, differenciáltan kell meghatározni.
(2) Az életkezdési támogatás legalacsonyabb összege a lakásigénylési letéttel azonos összeg, legmagasabb összege a mindenkori legmagasabb összegű saját jogú havi nyugdíjminimum harminchatszorosa.
(3) Kivételesen indokolt esetben a támogatás legmagasabb összege a (2) bekezdés szerinti összeget is meghaladhatja, a támogatás mértéke azonban ez esetben a (2) bekezdés szerinti összegnek legfeljebb a kétszerese lehet.
(4) Az életkezdő fiatal vagyonát az életkezdési támogatás összegének meghatározásánál figyelembe kell venni, a saját keresményéből származó megtakarítás a támogatás mértékénél azonban csökkentő tényező nem lehet.
(5) Az életkezdési támogatás odaítélésénél az állami nevelt fiatalt előnyben kell részesíteni.
7. § (1) Az életkezdő fiatal a bizottság döntésének kézhezvételét követő 15 napon belül a gyermek- és ifjúságvédő intézet felügyeletét ellátó megyei (fővárosi) tanács vb illetékes szakigazgatási szervének vezetőjétől (a továbbiakban: szakigazgatási szerv vezetője) egy alkalommal kérheti ügye ismételt kivizsgálásának elrendelését.
(2) A szakigazgatási szerv vezetője a kérelemről 15 napon belül dönt. Ha azt állapítja meg, hogy a bizottság eljárása szabályszerű volt, az életkezdő fiatal kérelmét elutasítja, ellenkező esetben a bizottságot az ügy ismételt kivizsgálására – a gyermek- és ifjúságvédő intézet igazgatója útján – összehívja. A bizottság az 5. § szerint jár el.
8. § A szakigazgatási szerv vezetője indokolt esetben az önálló életkezdés támogatásának módját és mértékét az életkezdő fiatal kérelmére, javára megváltoztathatja. Ennek fedezete az életkezdési támogatásra fordítható éves összegből képzett tartalék, melyet az adott évben megtartandó legutolsó bizottsági ülést követő egy hónapig csak a szakigazgatási szerv vezetőjének döntése alapján használhatnak fel.
11. § (1) Ez a rendelet 1989. augusztus 1-jén lép hatályba, egyidejűleg az állami gondozottak önálló életkezdésének támogatásáról szóló 7/1978. (VII. 21.) OM rendelet hatályát veszti.
(2) A rendelet rendelkezéseit az 1984. január 1-jétől nagykorúvá vált olyan fiatalokra is alkalmazni kell, akik életkezdési támogatásban azért nem részesültek, mert a támogatás iránti kérelmüket még nem bírálták el.
(3) Az életkezdő fiatal kérelmére az 1984–1989. években biztosított életkezdési támogatás e rendelet előírásai alapján kiegészíthető.

1990. évi XXV. törvény a családi pótlékról

1. § (1) Családi pótlékra - a nemzetközi szerződésben foglalt eltérésekkel - a Magyar Köztársaság területén tartózkodó az a magyar állampolgár, állandó tartózkodásra jogosító személyi igazolvánnyal rendelkező nem magyar állampolgár jogosult, aki háztartásában gyermeket nevel.
(2) Az ideiglenes hatályú beutalt, intézeti vagy állami nevelt gyermek után a gyermek-és ifjúságvédő intézet vezetője, illetve a nevelőszülőknél elhelyezett gyermek után a nevelőszülő jogosult családi pótlékra.

Az érintett Alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

A gyermekvédelmi törvény hatályba lépését megelőzően nagykorúvá vált, állami gondoskodásból kikerült fiatalok nagykorúságuk elérésekor, önjogúvá válásukkor az alábbi vagyonnal rendelkezhettek:

1) Abban az esetben ha szüleik elhunytak és rendelkeztek biztosítási idővel, akkor árvajáradékot folyósítottak részükre. Ez gyámi fenntartásos betétkönyvben került elhelyezésre. 

2) Az 1990. évtől, a családi pótlékról rendelkező törvény módosítás nyomán részükre alanyi jogon megállapításra került a családi pótlék, ami szintén gyámi fenntartásos betétkönyvben került elhelyezésre abban az esetben, ha a gyermek nevelőotthonban nevelkedett. A nevelőszülő a gondozásában levő gyermek családi pótlékát felhasználta. (Korábban a nevelőotthonban nevelkedő gyermekek részére nem járt a családi pótlék.)

3) A fent leírt juttatásokon kívül járó életkezdési támogatásra az 1998. november 1. napja előtt nagykorúvá vált fiatalok lehetnek jogosultak. A juttatás összegének megállapításáról a gyermek és ifjúságvédő intézetben ( gyermekvédelmi szakszolgálatnál) működő bizottság dönt, a kiutalás a megyei önkormányzat költségvetésében erre elkülönített keretből történik.

Az árvajáradékban részesülő állami gondozottak, valamint az 1990-ben családi pótlékra még jogosult állami gondozottak számára a fent leírt juttatásokból változó (tízezres, esetleg százezres nagyságrendű ) összeghez juthattak, ami lakásvásárlásra semmiképp sem volt elegendő. Az egyenlőtlen esélyeket tovább fokozta az  a tény is, hogy életkezdési támogatást (ennek összege általában 50.000 - 300.000 Ft. között mozgott) elsősorban azok kaptak, akik már rendelkeztek bizonyos pénzösszeggel, amelyet kiegészítve megoldhatták lakásproblémájukat.

Az 1990. év után fokozatosan csökkentek az életkezdési támogatásra elkülönített összegek, 1993 - 94 -től több megyei önkormányzat erre a célra - anyagi erőforrás hiányára hivatkozva - egyáltalán nem különített el pénzeszközt.

A nagykorúvá vált állami gondozottak 24 éves korig utógondozásban részesülhetnek, így  igazán kritikussá ennek az életkornak a betöltése után válik helyzetük, ugyanis állami segítség nélkül semmi esélyük arra, hogy lakáshoz jussanak, emberhez méltó életet élhessenek. Jelentős hányaduk kerül perifériára, válik hajléktalanná, társadalomba való integrálásukra szinte semmi remény nincs. Biztos anyagi háttér nélkül nagy a valószínűsége annak, hogy normális családi élet kialakítására sincs esélyük, így a probléma halmozódik, potenciálisan  az ő gyerekeik lehetnek az elkövetkező évek állami gondozottai, annak ellenére, hogy lehetőségeikhez mérten mindent megtesznek helyzetük rendezése érdekében.

B.L. panaszos által csatolt iratokból kiderül, hogy az elmúlt években több minisztériumot és a Magyar Köztársaság Elnökét is megkereste problémájával. Beadványaira érdemi választ vagy nem kapott, vagy pedig arról tájékoztatták, hogy a most nagykorúvá váló állami gondozottak előtt álló lehetőségek kedvezőbbek a korábbinál.

A Belügyminisztérium Politikai Államtitkára 1997. október 30. és  1998. február 23. napján kelt leveleiben arról tájékoztatta a panaszost, hogy a probléma megoldása napirenden van, a kormány foglalkozik az állami gondozásból kikerülő fiatalok lakáshoz jutási feltételei megteremtésének lehetőségeivel. Lehet, hogy csak a fogalmazás pontatlan, de az állami gondozásból  már kikerült fiatalok helyzete a kritikusabb. Szakértői vélemények szerint  is a 60 - as évek végén és a 70 -es  évek elején  született  volt állami gondozottak lakáshelyzete tűnik megoldhatatlannak, helyzetük válságos. Alanyi jogon családi pótlékot még nem kaptak, nagykorúvá válásuk, önálló életkezdésük  szinte egybeesett a rendszerváltozás idején uralkodó rendezetlen állapotokkal.

A vizsgálat megállapította, hogy a panaszosok ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az eljáró hatóságok nem okoztak, ezért ajánlással egyetlen ügyben sem élek.

Ugyanakkor  - tekintettel arra, hogy az állami gondoskodásból kikerült fiatalok tömegesen kerültek önhibájukon kívül olyan helyzetbe, amely a későbbiek során állampolgári jogaikkal kapcsolatban súlyos visszásságok forrása lehet és önerőből, állami beavatkozás nélkül problémájuk megoldására nincs esélyük, felhívom a Magyar Köztársaság Kormányának figyelmét arra, hogy a fiatalok lakáshoz jutása programjának  kidolgozása során keressen megoldást a volt állami gondozottak kiemelt támogatására.

Budapest, 1998. november 23.

Dr. Polt Péter