OBH 7974/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Gellér Balázs

Vizsgálat megindítása
	A panaszos 1997. szeptember 4-én beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, melyben azt kifogásolta, hogy 1997. április 23-án H. Zs. törzsőrmester és F. Z. pénzügyőr főtörzszászlós az lakásába behatoltak és a TDM Kft vám tartozásai miatt elrendelt végrehajtás címén a panaszos és felesége tulajdonát képező ingóságokat is lefoglaltak.  Mivel a beadványban megjelölt sérelem összefüggésbe hozható a Magyar Köztársaság Alkotmánya 13. §-ban biztosított tulajdonhoz, valamint a 59. § (1) bekezdésében biztosított magánlak sérthetetlenségéhez való joggal, a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam.
	
A megállapított tényállás
	1997. április 23-án a TDM 90 Kft.-vel szemben 1997. március 20-án elrendelt végrehajtást H. Zs. r. törzsőrmester és F. Z. pénzügyőr főtörzszászlós a Kft székhelyéül megjelölt címen (7261 Taszár, Külterület 071. sz.) foganatosították.  A panaszos szerint a végrehajtás során a Kft garázsból kialakított irodahelyiségén kívül az ugyan ezen a címen és ingatlanon elhelyezkedő lakásba is behatoltak, és ott a panaszos és felesége tulajdonában lévő ingóságokat foglaltak le.  A panaszos feljelentést tette, majd a nyomozás megtagadása után sikertelenül panasszal élt a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságoknál.

A vizsgálat megállapításai
	Az országgyűlési biztosnak kötelessége a beadványok vizsgálata az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdése alapján, ha a panaszos megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében a panaszost alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A vizsgálat során a következő három kérdést vizsgáltam:
	a) A végrehajtás jelenlegi szabályozása sérti-e az Alkotmány 13. §-ban biztosított tulajdonhoz való jogot?
	b) A végrehajtás foganatosításának konkrét módja sértette-e az Alkotmány 13. §-ban biztosított tulajdonhoz való jogot?
	c) A végrehajtás sértette-e az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében biztosított magánlak sérthetetlenségéhez való jogot?

	a) A vonatkozó jogszabályok alapján vámtartozások miatt "a tartozást megállapító vagy nyilvántartó vámhatóság, illetve az általa külön megállapodás alapján megbízott adóhatóság ... a végrehajtás iránt haladéktalanul intézkedik" (1995. évi C. törvény a vámjogról, a vámeljárásról, valamint a vámigazgatásról, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 45/1996. (III. 25.) Korm. rendelettel, 148. § (1)).  Ezen eljárás során "a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvénynek a végrehajtás foganatosítására vonatkozó szabályait, a pénzkövetelés végrehajtásáról szóló előírásait, illetve a végrehajtásnak a hitelintézetnél kezelt összegre, valamint az ingó és ingatlan vagyonra vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni az e törvényben megfogalmazott eltérésekkel. " (148. § (3)).

Továbbá, az ingófoglalás általános szabályait a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény szabályozza a következő képen:  
"84. § (1) Ha az adós a végrehajtható okiratban feltüntetett kötelezettségét önként nem teljesítette, a végrehajtó az adós ingóságait foglalási jegyzőkönyvben összeírja, és ilyen módon lefoglalja.
	(2) Az ingófoglalásra a végrehajtható okiratnak a végrehajtóhoz való érkezésétől számított 30 napon belül kerül sor. Ha a végrehajtó az adósnak a végrehajtható okiratot személyesen adta át, az önkéntes teljesítés elmaradása esetén köteles az ingófoglalást haladéktalanul elvégezni.
	(3) Ha a végrehajtható okiratot postán kézbesítették, a kézbesítéstől számított 45 napon belül kell az ingófoglalást elvégezni.
85. § A foglalást lehetőleg az adósnak, illetőleg képviselőjének, távollétükben pedig az adóssal együtt lakó nagykorú családtagnak a jelenlétében kell elvégezni.
	Lefoglalható ingóságok
86. § (1) Lefoglalni az adós birtokában, őrizetében levő vagy más olyan ingóságot lehet, amelyről valószínűsíthető, hogy az adós tulajdonában van.
	(2) Nem lehet lefoglalni az adós birtokában, őrizetében levő ingóságot, ha a rajta levő jelből vagy más körülményből minden bizonyítás nélkül kétségtelenül megállapítható, hogy az ingóság nincs az adós tulajdonában. ..." (kiemelés tőlem: P.P.)

Megállapítom, hogy a hatásköri és illetékességi szabályok nem hozhatók összefüggésbe a tulajdonhoz való jog alkotmányos tartalmával.  Továbbá, a lefoglalás mint jogintézmény önmagában nyilvánvalóan nem sérti a tulajdonhoz való jogot, pont ellenkezőleg, ha jogos követelések kielégítését nem lehetne kikényszeríteni az veszélyeztetné a tulajdonviszonyok alkotmányos rendjét.  

Az alkotmányos kérdés itt az, hogy alkotmányos-e az a rendelkezés, miszerint lefoglalni a végrehajtási eljárás során azt "az adós birtokában, őrizetében levő vagy más olyan ingóságot lehet, amelyről valószínűsíthető, hogy az adós tulajdonában van." (kiemelés tőlem: P.P.).  A lefoglalás a tulajdonjog nyilvánvaló sérelmével jár, kérdés csupán, hogy a szükségesség és arányosság követelményének megfelel-e a jelenlegi szabályozás, hiszen a tulajdonjogi korlátozások alkotmányos limitjét ebben határozta meg több döntésében is az Alkotmánybíróság.  A vizsgálat során, mivel azonos alkotmányos jogok kollíziójáról van szó, és csak a jogok alanya különböző, a kérdéses jogintézmény elhagyásával vizsgálható meg, hogy annak hiánya esetén elégséges e az ellentétes jog - ebben az esetben a hitelező tulajdonjogának - a védelme.  Tehát, ha nem lenne elég valószínűsíteni, hanem bizonyítania kellene a végrehajtónak, hogy adott ingóság az adós tulajdonát képezi, ez biztosítaná-e a hitelező tulajdon jogának szükséges és arányos védelmét?  Azaz lelehetne-e folytatni végrehajtási eljárást, ha a végrehajtónak kellene bizonyítania - a valószínűsítést meghaladó mértékben - a foglalandó ingóságon fennálló tulajdonjogot?  Figyelembe véve, hogy kötelezettségét teljesíteni nem akaró adósról van szó, elképzelhetetlen, hogyan is lehetne az adós közreműködésére számítani abban, hogy ellenérdekű félként segítsen bizonyítani az ingó dolog tulajdonjogát, azért, hogy azt tőle lefoglalhassák.  Az egyetlen járható út valóban az, hogy, amennyiben valószínű, hogy az ingóság az adós tulajdona, akkor azt le lehet foglalni, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy az más tulajdona.

Megállapítom tehát, hogy a valószínűsíthetőség alapján vélelmezett tulajdonjog és erre alapozottan lefolytatható végrehajtás nem sérti az Alkotmányt.

b) Felmerül továbbá az a kérdés, hogy az egyébként alkotmányos szabályokat alkotmánysértően alkalmazták-e a panaszos esetében.  Konkréten, a kérdéses Kft székhelyén elhelyezkedő ingatlanba történő behatolás és az ott található ingóságok lefoglalása sértette-e a panaszos alkotmányos jogait.  A tényállásból kiderül, hogy mind a TDM 90 Kft-nek mind pedig a panaszos lakóházának ugyan az volt a címe.  Ez teljesen a panaszos akaratától függő tény.  A végrehajtás során a lefoglalásnak két határa van.  Egyrészt a tulajdonjog valószínűsítésére vonatkozó kötelezettség, másrészt pedig a bizonyítás nélkül kétséget kizáróan nem az adós tulajdonába tartozó dolog kivonása a lefoglalás alól.  Mind két feltételnek megfelelt a panasz tárgyává tett lefoglalási eljárás, hiszen joggal feltételezhették a végrehajtást lefolytatók, hogy az adós székhelyén található ingóságok az adós tulajdonában vannak.  Az, hogy a panaszos szerint csak az ingatlanon álló  garázs volt a Kft tulajdonában, olyan bizonyítást igénylő tény, melyről ennek hiányában a végrehajtást foganatosítók nem vehettek tudomást.  Ellenkező esetben ismét megfordulna a bizonyítási teher és a végrehajtást folytatóknak kellene bizonyítaniuk, hogy az adós székhelyén az ingatlannak mely részét használja (pl. bérli) az adós.  A panaszos és a TDM 90 Kft közötti adásvételi vagy bérleti szerződés például, melyből kiderült volna, hogy a Kft csupán a garázzsal rendelkezik, megakadályozhatta volna a végrehajtási eljárásnak a panaszos házán belüli folytatását.  Ennek hiányában a székhelyként feltüntetett cím, megfelelő alapot nyújtott a valószínűsítésre.  Megállapítom tehát, hogy a végrehajtási eljárás lefolytatásának módja sem sértette az Alkotmányt.

c) A végrehajtás során alkalmazandó helyszíni kényszercselekményeket a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény szabályozza az alábbiak szerint:
	"43. § (1) A végrehajtás során a végrehajtó megtekintheti és átvizsgálhatja az adós
a) lakását és egyéb helyiségét,
b) bármely vagyontárgyát,
c) gazdasági tevékenységével kapcsolatos iratait.
	(2) A végrehajtás során személymotozásnak nincs helye.
	44. § A végrehajtó – szükség esetén – az adós lezárt lakását, egyéb helyiségét, a hozzájuk vezető bejáratot, továbbá az adós bútorát vagy más ingóságát felnyithatja. Ha ilyenkor az adós vagy nagykorú családtagja nincs jelen, tanút kell alkalmazni.
	45. § (1) Ellenszegülés esetén a végrehajtó közvetlenül a legközelebbi helyi rendőri szervhez fordul, amely köteles a végrehajtási eljárásban haladéktalanul közreműködni az ellenszegülés megszüntetése végett.
	(2) A végrehajtó a rendőrség közreműködését feltünteti a végrehajtási cselekményről készült jegyzőkönyvben.

Jelentésem b) pontjában kifejtettek alapján a végrehajtási eljárás nem sértette az Alkotmányt.  Továbbá a végrehajtóknak  az 1994. évi LIII. 43. és 44. §§ alapján joguk volt akár rendőri közreműködéssel is a panaszos lakásába behatolni és az ott talált olyan ingóságokat lefoglalni, melyekről a rajtuk levő jelből vagy más körülményből minden bizonyítás nélkül kétségtelenül nem állapítható meg, hogy nem az adós tulajdona, illetve valószínűsíthető, hogy az adós tulajdonában vannak.  Ezen okok miatt megállapítom, hogy a panasz tárgyává tett eljárás nem sértette az alkotmányt, valamint bűncselekmény megállapítására sem alkalmas, hiszen a jogszabályi felhatalmazottság kizárja a cselekmény materiális jogellenességét. 

A panasz tárgyát képező tények alapján alkotmányos sérelmet illetve annak közvetlen veszélyét nem tudtam megállapítani, a kérdéses hatóságok eljárása tehát  alkotmányos volt. 

Budapest, 1998. május 13.

Dr. Polt Péter