OBH 7817/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Almási Eszter
Szakértő: Kováts László

Az eljárás megindulása

A Nemzetközi Gyermekmentő Szolgálat beadvánnyal fordult az országgyűlési biztos hivatalához, melyben kifogásolta, hogy a KRESZ legutóbbi módosításából kimaradt a biztonsági gyermeküléssel kapcsolatos szabályozás. A Nemzetközi Gyermekmentő Szolgálat véleménye szerint a biztonsági gyermekülés a gyermekek biztonságos közlekedéséhez elengedhetetlenül szükséges, sok gyermek életét menti meg, ezért javasolták a vonatkozó rendelet módosítását.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az Alkotmányban deklarált élethez és emberi méltósághoz való jog, a gyermekek különleges védelemhez és gondoskodáshoz való joga és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának érintettsége folytán az ügyben vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás:

Az Országos Rendőr-főkapitányság Közbiztonsági Főigazgatóság Közlekedésrendészeti Főosztályának főosztályvezetője megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a KRESZ jogszabály-változás előkészítése során a két előterjesztő: a Belügyminisztérium, a Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Minisztérium kezdeményezték a biztonsági gyermeküléssel kapcsolatos szabályozást. 

Az előterjesztés kormány-szintű egyeztetése során amiatt nem született támogató döntés a javasolt jogszabály bevezetésére, elsősorban azért, mert az alábbi kérdésekre nem sikerült  választ találni:

1. Valamennyi személygépkocsi hátsó ülésén kötelezővé tegyék-e a biztonsági gyermekülés használatát, függetlenül az ülés méretétől.
2. Milyen korú és milyen méretű gyermekek utaztatása legyen kötelező a gyermekülésben.
3. A gyermekülés használatának jogi szabályozása milyen anyagi megterhelést jelent a jármű-tulajdonosokat érintően, illetőleg a szabványosított gyermekülések előállításának és kereskedelmi értékesítésének milyen lehetőségei vannak.

Az Országos Rendőr-főkapitányság egyetért azzal, hogy a biztonsági gyermekülés alkalmazása egyes esetekben életet menthet. A Közlekedésrendészeti Főosztály tájékoztatása szerint, balesetmegelőzési propagandájuk egyik fő területe a biztonsági gyermekülés alkalmazásának, sérülés-csökkentő hatásának fontosságát bemutató információk közlése. A személygépkocsi tulajdonosokat próbálják ösztönözni arra, hogy gyermekeik biztonsága érdekében ne zárkózzanak el a gyermekülés megvételével járó anyagi ráfordítástól. 

Vonatkozó jogszabályok:

1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.

1/1975. (II. 5.) KPM–BM együttes rendelet
a közúti közlekedés szabályairól
(5) Olyan gépkocsival, amelynek meghatározott üléseit biztonsági övvel kell felszerelni, továbbá olyan gépkocsival, amelynek hátsó üléseit biztonsági övvel szerelték fel, csak abban az esetben szabad közlekedni, ha a biztonsági övvel felszerelt ülésen utazó személy becsatolt biztonsági övvel van rögzítve. Becsatolt biztonsági övvel rögzítettnek minősül a biztonsági gyermekülésben rögzített gyermek is. Nem kell becsatolnia a biztonsági övet:
a) a hátramenetben közlekedő gépkocsi vezetőjének,
b) a taxi gépkocsi vezetőjének, ha taxi üzemmódban utast szállít,
c) a 150 cm-nél alacsonyabb, tíz éven felüli személynek, kivéve, ha az ülőhelyhez két ponton rögzített biztonsági öv van felszerelve,
d) a rendőrség és a tűzoltóság járműveiben meghatározott szolgálati feladat ellátása során, továbbá a mentőgépkocsik betegellátó terében utazóknak, ha a becsatolás a beteg állapotának romlását okozhatja, a betegellátást akadályozza,
e) a járművezetés oktatása és az azt követő gyakorlati vizsga során az oktatóknak,
f) a lakott területen közlekedő gépkocsi hátsó ülésén utazó személynek.
(6) A személygépkocsi első ülésén 150 cm-nél alacsonyabb gyermek csak akkor szállítható, ha az üléshez légzsákot nem szereltek fel, és a gyermeket biztonsági gyermekülésben helyezték el.

A vizsgálat megállapításai:

Magyarországon az övszerelvénnyel rendelkező járműveknél 1976-tól kötelező a biztonsági öv használat az első üléseken és 1994-től - lakott területen kívül - a hátsó üléseken is. A biztonsági gyermekülés használatát a mai napig nem tette kötelezővé a jogalkotó. 

Az országgyűlési biztos a hozzá intézett beadványok ügyében általában önállóan nem állapít meg tényállát, bizonyítást nem folytat le. Jelen esetben azonban az alkotmányos jogkérdések megválaszolásához elengedhetetlenül szükséges volt olyan tényeket tisztázni, melyeket más hatóságok vizsgálatai sem tártak fel. Ezért az ügyben szakértői megbízásra került sor.

A szakértői vélemény szerint.: " ütközéskor az autó a tömegétől és sebességétől függően a mozgási energiája következtében igen nagy erővel rohan az akadálynak, vagy az éppen szembejövő más járműnek. A mellső rész összegyűrődése folytán az energia felemésztődik, a kocsi hirtelen nagyon rövid távon, a normális lassulás sokszorosával lefékeződik. A bennülők azonban az eredeti sebességgel az utastérben előrevágódnak és belül - ugyancsak a saját tömegük (súlyuk) sebességük nagyságának megfelelően - valahol felütköznek súlyos vagy végzetes sérülést szenvedve, de ki is repülhetnek az úttestre. Ennek megakadályozása egy módon érhető el, ha az utast/vezetőt a gépkocsihoz "kötjük" és ezáltal az ütköző járművel együtt fog lassulni. Az övhasználat nem csak a mechanikai behatásoktól, hanem a szervezetre káros lassulásoktól is véd."

A gyermekek azonban alkatuk, testméretük miatt nem tudják használni a felnőtteknek készült biztonsági övet, különösen nem a csecsemők és kicsik. A megfelelő védőberendezés nélkül utazó gyermek nemcsak baleset bekövetkezésekor, hanem a vészhelyzetben végzett drasztikus fékezések és kanyarodások alkalmával is komoly sérüléseket szenvedhet az úgynevezett belső ütközések miatt.

"A gyerekek testméretének "nem megfelelő az autó ülése, a lábuk nem ér le, a kezükkel nem tudnak kapaszkodni, s így nem beszélhetünk a preventív kitámasztásról, kapaszkodásról, ezért egy erős fékezésnél vagy hirtelen kanyarodásnál is sérülhetnek, amikor előre, illetve oldalirányba vágódnak. 50 km/h-ás ütközésnél egy 4 év körüli (kb. 18 kg súlyú) gyermek fejjel előrelendülve 1000 kg-os erővel csapódik a szélvédőnek. A kockázatot fokozza, hogy a fejlődési, illetve életkori sajátosságaik miatt a felnőtteknél sokkal sérülékenyebbek. A csecsemők a legsérülékenyebbek, hiszen mindannyian tudjuk, hogy 6-8 hónapos korig milyen tehetetlenek, kiszolgáltatottak. Gyenge az izomzatuk, sérülékeny a gerincük, a nyakuk és a fejük. Nem tudnak ülni, képtelenek a fejüket megtartani, mert fejletlen a nyak, a nyakizom és a hozzá csatlakozó hátizomzat. E fejlődési szakasznak megfelelően a koponyacsontozat sem erősödhetett meg kellően, emellett nem elhanyagolható az a tény sem, hogy a koponya tulajdonképpen még nyitott. A csontozat végleges kialakulása csak 3,5 éves kor körül fejeződik be. A hasi szervek sem megfelelően védettek."   

A gyerekeket csak az erre a célra gondosan kialakított védőberendezésben való elhelyezés óvhatja meg, csak ez küszöbölheti ki a testi adottságok és orvosfiziológiai okokból eredő hátrányos helyzetüket.

Magyarországon a népszerűsítő propaganda ellenére az 1997-es felmérés szerint 10 %-os a gyermekülés használati aránya és kb. 5 %-ban a felnőtt övet használják a gyermekek. A biztonsági gyermekülés kötelező használata ugyanakkor minden országban növelte a gyermekek biztonságát, csökkentette a súlyos következményeket és javította az életben maradás esélyét.

Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése a Magyar Köztársaságban minden ember számára biztosítja az élethez való jogot. Az Alkotmánynak ez a rendelkezése az állam részéről nem csupán e jog megsértésétől való tartózkodás kötelezettségét jelenti, hanem e jog biztosítását, az emberi élet védelmét az adott társadalmi közegben tevékenyen is elő kell mozdítania. Az emberi élet tevőleges állami védelmét szolgálja olyan büntető, polgári és közigazgatási jogszabályok meghozatala és végrehajtása, amelyek az emberi életet mások tevékenységétől vagy tevékenységének eredményétől óvják. { 58/1994. (XII. 14.) AB határozat } 

Az Alkotmány 67.§ (1) bekezdése a gyermekek számára speciális védelmet és gondoskodást követel nem csupán a család, hanem az állam és a társadalom részéről egyaránt. Ez az alkotmányos szabály még abban az esetben is az állam aktív fellépését írja elő, ha nem olyan alkotmányos jog védelméről lenne szó, mint az élet.

A biztonsági gyermekülés használata közvetlen összefüggésben áll az élethez való joggal. A gyermekülés bizonyítottan alkalmas a közlekedési balesettel járó kockázat csökkentésére, óvja a testi épséget és sok esetben életet menthet. Az államnak az előbbiek szerint általában is alkotmányos kötelessége minden intézkedést megtenni az állampolgárok életének védelmére.

Nem indokolható az a különbségtétel, hogy a biztonsági öv használatát a jogszabály kötelezővé teszi és nem szól a gyermekülésekről. A gyermekek a felnőtteknél kiszolgáltatottabbak, így, még az sem fogadható el, hogy a felnőttel azonos feltételek mellett vegyenek részt a közlekedésben. Ehhez járul hozzá, hogy, amíg a biztonsági öv használatáról az érintett dönt, a gyermekülés használata a szülőtől függ. 

A gyermekülés kötelezővé tételének elmaradásához fűzött magyarázatok az alkotmányos jogok szempontjából, de egyébként is elfogadhatatlanok. Az a probléma, hogy minden fajta személygépkocsi hátsó ülésén kötelezővé tegyék-e a biztonsági gyermekülés használatát, illetve, hogy hány éves kor legyen a kötelezés felső határa, biztonság technikai kérdés. Azontúl, hogy a mellékelt szakvélemény is bizonyítja, hogy a válaszadás ezekre a kérdésekre nem annyira bonyolult, egy ilyen típusú választás nem befolyásolhatja a gyermekülés használatának kötelezővé tételét.   

A tárcák közötti egyeztetés során felmerült kérdésekre a gyermekek élethez való jogának szem előtt tartásával kell megtalálni a választ. A gyermekülés használatának a jármű-tulajdonosokat érintő anyagi vonzata, illetőleg a szabványosított gyermekülések előállításának és kereskedelmi értékesítésének kérdése nem befolyásolhatja a jogszabályi előírást. A jelenlegi személygépkocsi árak függvényében a gyermekülések árvonzatának felvetése, olyan ügyben ahol gyermekek élete a kérdés, teljességgel értelmetlen.

Megállapítom, hogy az Alkotmányban biztosított élethez való jog tekintetében, a gyermekek kiemelt védelemhez való jogával és a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben alkotmányos visszásságot okoz, hogy a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM–BM együttes rendelet nem írja elő kötelezően a biztonsági gyermekülés használatát.

Ajánlás:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában biztosított jogommal élve az alábbi ajánlásokat teszem:

1.)	felkérem a belügyminisztert és a közlekedési, hírközlési és vízügyi minisztert,
	hogy közösen, haladéktalanul kezdeményezzék a KRESZ ( a közúti közlekedés
	szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM–BM együttes rendelet ) módosítását, a
	szerint, hogy a jogszabály a biztonsági öv használatához hasonlóan, kötelezően
	írja elő a biztonsági gyermekülés használatát, továbbá

2.)	kérem a közlekedési, hírközlési és vízügyi minisztert, hogy tegye meg a
	megfelelő intézkedéseket a biztonsági gyermekülés használatának fontosságára
	irányuló propaganda és felvilágosító tevékenység kifejtésére.

Budapest, 1998. május 28.

Dr. Polt Péter

Melléklet:	Szakértői vélemény