OBH 7406/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert közlekedési szabálysértés miatt a szabálysértési hatóság elmarasztalta. A szabálysértés elkövetését nem ismerte el és véleménye szerint a bizonyítási eljárás során alapvető állampolgári jogainak érvényesítésére nem volt lehetősége.  A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5)bek.)
Alkalmazott jogszabályok:
1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
54. § (1) A szabálysértési hatóság megjelenésre kötelezheti azt, akinek meghallgatása indokolt [52. § (2) bek.].
(2) Az idézést írásban kell közölni úgy, hogy azt az idézett a meghallgatását megelőzően legalább 8 nappal előbb megkapja. Az idézésben meg kell jelölni, hogy a szabálysértési hatóság az idézett személyt milyen ügyben, milyen minőségben (elkövető, tanú, szakértő) kívánja meghallgatni, s egyúttal figyelmeztetni kell a megjelenés elmulasztásának következményeire is.
69. § (2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.
(3) A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot
a) helybenhagyja;
b) megváltoztatja;
c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz.
(4) A másodfokú szabálysértési hatóság határozatának közlésére a 63. § megfelelően irányadó. A határozat kézbesítése az első fokú szabálysértési hatóság útján történik.
   
17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet egyes szabálysértésekről
50. § Az a járművezető, aki járművével a rendőr vagy a járműforgalom irányítására szolgáló jelzőkészülék tilos jelzésének figyelmen kívül hagyásával tovább halad,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
           
Megállapított tényállás:
	A panaszost 1996. augusztus 11-én egy rendőrjárőr feljelentette, mert a gépkocsijával áthaladt az útkereszteződésen, a közúti jelzőlámpa tilos jelzése ellenére. A panaszos azt állította, hogy áthaladásakor a lámpa még sárga jelzést mutatott. Állítását a gépkocsijában ülő felesége tanúsította. A szabálysértés elkövetését a XIII. kerületi Rendőrkapitányság szolgálatban lévő két fős járőre - akik a keresztező útvonalon közlekedtek és állításuk szerint részükre a forgalomirányító lámpa már zöld jelzést mutatott a panaszos áthaladásakor - az eljárás során tanúvallomásban erősítette meg.
	A szabálysértés miatt a panaszos lakóhelye szerint illetékes III. kerületi Rendőrkapitányság, mint első fokú szabálysértési hatóság, tárgyalás nélkül 5000 forint pénzbírságot szabott ki. A panaszos kifogással élt, ezért a hatóság 1996. október 10-ére tárgyalást tűzött ki, amelyre a panaszost idézéssel, a rendőröket parancsnokuk útján beidézte. A panaszos az idézésre megjelent, de a rendőrök távolmaradtak, így csak a panaszos kihallgatására került sor. A következő tárgyaláson, november 26-án meghallgatták a panaszos feleségét, a rendőrök nem jelentek meg. December 17-én ismét csak a panaszos tett eleget az idézésnek. 1997. január 22-én az egyik intézkedő rendőr megjelent és tanúvallomást tett, a panaszos nem jelent meg és nem mentette ki magát. Február 6-án sem a panaszos, sem az idézett másik rendőr nem jelent meg, a panaszos orvosi igazolást küldött távolmaradása okáról. Február 24-én a járőr másik tagját is kihallgatták. A vallomásokat ugyanezen a napon a panaszossal ismertették, aki észrevételeket tett. 
	A szabálysértési hatóság 1997. február 25-én hozott határozatot, amely ellen a panaszos fellebbezett. A BRFK Igazgatásrendészeti Főosztálya 1997. július 9-én az első fokú határozatot helyben hagyta. A panaszos a Fővárosi Főügyészséghez fordult. A főügyészség az óvás iránti kérelmet elutasította. A panaszos a bírságot 1997. szeptember 25-én befizette.
	A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához küldött beadványában azt is sérelmezte, hogy a részére küldött idézéseken a távolmaradás esetére kilátásba helyezték az elővezetését. Véleménye szerint a hatóság csak abban az esetben figyelmeztethette volna erre, ha távolmaradása miatt ismételt idézés kibocsátására került volna sor. Sérelmezte azt is, hogy a másodfokú hatóság túllépte a fellebbezés elbírálására a törvény által megszabott határidőt.
 
A vizsgálat megállapításai:
	Az eljáró rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A szabálysértési hatóság a tényállás megállapításához a rendelkezésére álló bizonyítási lehetőségeket kimerítette. A panaszos és felesége, illetve az intézkedésben részt vevő két rendőr kihallgatásán kívül az előadó megtekintette a helyszínt és meggyőződött a jelzőlámpák váltási rendjéről és a sárga jelzés időtartamának hosszáról. Megállapításait az ügyiratban feljegyzésben rögzítette. Az előadó a rendőrök vallomása és a helyszíni adatok alapján hozta meg a döntését, amelyet a másodfokú szabálysértési hatóság és az ügyészség is megalapozottnak ítélt meg. A helyszínen a szabálysértés bizonyítására alkalmas egyéb eszközt vagy módszert - videokamera, fényképezés - nem alkalmaztak, ezért a tanúvallomásokon kívül más bizonyítási lehetőség nem volt. A panaszos az eljárás során érvényesítette jogorvoslati jogait.
	A hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a felderítésre váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el.
	Az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a szabálysértési eljárás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása, a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, vagy az eljárási jogosultságok megsértése okozott-e alkotmányos visszásságot. 
	Az idézések kibocsátásával és szövegével kapcsolatban a szabálysértési törvény 54. § 
(2) bekezdése kötelezi a hatóságot, hogy az idézett személyt figyelmeztesse a megjelenés elmulasztásának következményeire is, ezért emiatt a panaszost sérelem nem érte.
	A fellebbezés elbírálásával kapcsolatban megállapítottam, hogy a tárgyalás alapján 1997. február 25-én hozott első fokú határozat ellen a panaszos 1997. március 4-én fellebbezett. Az első fokú szabálysértési hatóság 1997. március 8-án felterjesztette az ügyiratot a BRFK Igazgatásrendészeti Főosztály Jogorvoslati Alosztályára. A másodfokú hatóság 1997. július 9-én hozott határozatot, amelyet az első fokú szabálysértési hatóság 1997. július 25-én küldött meg a panaszosnak. A másodfokú szabálysértési hatóság jelentősen túllépte az Sztv. 69. § (2) bekezdésében megállapított 30 napos határozathozatali határidőt.   
 	A határozathozatali kötelezettség teljesítésének késedelme sérti a jogállamiság és a jogbiztonság alkotmányos követelményét. A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. A jogorvoslati határidő törvényben meghatározott mértékének túllépése sérti az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében meghatározott jogorvoslati jogot is.  
	A fentiek alapján megállapítom, hogy a BRFK Igazgatásrendészeti Osztályának késedelme a jogorvoslati jog sérelmével összefüggésben, a jogállamiság nélkülözhetetlen elemét képező jogbiztonság követelményét is sértette. Tekintettel azonban arra, hogy a konkrét ügyben az első fokú hatóság az eljárási szabályok betartásával hozott döntést és a  panaszos a jogorvoslati kérelmében nem közölt olyan új tényeket, amelyek a másodfokú eljárásban figyelembe vehetők lettek volna, a hatóság késedelme miatt megállapítható jogsérelem formai volt, nem tartalmi, visszásságot megállapítani ezért nem lehetett. Az ügyben ezért ajánlást nem teszek, de felhívom a budapesti rendőrfőkapitány figyelmét a hasonló jogsértések megelőzésére. A további vizsgálatot megszüntetem.

Budapest, 1999. március 30.

Dr. Polt Péter