OBH 7394/1997., OBH 7301/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:
	Az OBH 7394/1997. számú ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a Magyar Hírlap 1997. augusztus 12-i számában megjelent újsághír alapján, amely szerint a hazánk egyszemélyes jemeni külképviseletét ellátó ügyvivő szabadságának ideje alatt nyolc bajba jutott magyar állampolgár nem tudott segítséget kérni,  hivatalból indított vizsgálatot.
	Az OBH 7301/1998. számú ügyben a panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához mert a tulajdonát képező nyergesvontatót vezető alkalmazottja 1998. július 30-án közúti balesetet szenvedett Belgrád közelében. A panaszos álláspontja szerint a bajba jutott gépkocsivezetőt valószínűleg azért vették őrizetbe, mert a belgrádi magyar konzul nem az elvárható gondossággal járt el, és még arra sem volt hajlandó, hogy a szabadságkorlátozás alatt álló magyar állampolgárral találkozzék. A panaszos az illetékes jugoszláv hatóságok azon döntését is sérelmezte, amellyel megakadályozták, hogy az őrizetben lévő gépkocsivezetőt meglátogassa, a nála lévő élelmiszert és tisztálkodószert neki átadja.
	Figyelemmel arra, hogy mindkét ügy a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelmével kapcsolatos, azokat egyesítettem és közös eljárásban vizsgáltam.

A megállapított tényállás:
	A rendelkezésemre álló adatok szerint az OBH 7394/1997. számú ügyről a Külügyminisztérium a sajtóból szerzett tudomást és további információk beszerzése érdekében 1997. augusztus 15-én jegyzékben fordult a Budapesten dolgozó jemeni ügyvivőhöz. A Külügyminisztérium azért nem tudott közvetlenül a helyszínen információt gyűjteni, mert az illetékes magyar ügyvivő a rendes évi szabadságát töltötte, és csak egy héttel később, 1997. augusztus 22-én utazott vissza az állomáshelyére.
	Az ügyvivő távollétében a magyar külképviseleten munkaidőben egy jemeni állampolgár alkalmazott teljesített szolgálatot. A Budapesten tartózkodó magyar ügyvivő kapcsolatba lépett a helyi alkalmazottal, aki arról tájékoztatta, hogy a diplomata távollétében a külképviseleten senki sem jelentkezett segítségért. Arról, hogy az említett helyi alkalmazott milyen munkakörben dolgozik a magyar külképviseleten, beszél-e magyarul és igény esetén milyen segítséget tud nyújtani, a Külügyminisztérium nem tájékoztatott.
	Az OBH 7301/1998. számú ügyben a nemzetközi árufuvarozással foglalkozó panaszos gépkocsivezető alkalmazottja 1998. július 30-án 13 órakor, Belgrád közelében közúti balesetet szenvedett. A gépkocsivezető a balesetről haladéktalanul értesítette a Magyarországon tartózkodó panaszost, aki  telefonon azonnal segítséget kért a Magyar Köztársaság belgrádi külképviseletének konzuli hivatalától. A szolgálatban lévő diplomata tájékoztatta a panaszost arról, hogy a balesettel kapcsolatos bírói ítélet megszületéséig nem tud segíteni és javasolta, hogy a gépkocsivezető képviseletével bízzon meg ügyvédet. A panaszos Magyarországról csak jugoszláv üzleti partnerei segítségével, az ő közvetítésükkel tudott egy belgrádi ügyvédi irodát találni, illetve egy ott dolgozó ügyvédet megbízni.
	A gépkocsivezetőt 1998. július 31-től kezdődően az illetékes jugoszláv bíróság vizsgálati fogságba helyezte, amit csak 1998. augusztus 19-én szüntettek meg.
	A közúti belesetet szenvedett gépkocsivezető szülei 1998. október 5-én írásban fordultak a Külügyminisztériumhoz, amelyben tájékoztatást kértek arról, hogy a belgrádi magyar nagyköveteségnek "milyen konkrét és közvetett támogatást, segítséget kell nyújtania a külföldön balesetet szenvedő, illetve okozó magyar állampolgárnak".
	A beadványra a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályának vezetője 1998. november 20-án kelt K/12/26-5/1998. számú levelében válaszolt. A válaszlevél szerint a balesetről a Konzuli Főosztály 1998. augusztus 4-én a panaszos telefax beadványa alapján értesült. A jugoszláv hatóságok a magyar állampolgár őrizetbe vételéről a belgrádi magyar külképviseletet nem tájékoztatták, amely kötelezettség elmulasztására a nagykövetség telefonon és diplomáciai jegyzékben is felhívta a jugoszláv Külügyminisztérium figyelmét.
	A gépkocsivezető ügyében tartott 1998. november 6-i tárgyaláson a belgrádi magyar konzul is megjelent. A kiszabott pénzbírság, a perköltség és a nyergesvontató őrzési költségeinek befizetését követően - a magyar nagykövetség közbenjárására - a gépkocsivezető visszakapta az útlevelét, és visszatért Magyarországra. A Konzuli Főosztály álláspontja szerint az ügyben érintett külföldi hatóságok eljárásuk során a hatályos jugoszláv jogszabályok szerint megállapított határidőket betartották.
	A szülőknek a külföldön bajba jutott magyar állampolgárokat megillető segítségnyújtás mibenlétére vonatkozó kérdésére a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályának vezetője nem reagált.

A vizsgált alkotmányos jogok:
	- A jogállamhoz, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való jog: A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. /Alkotmány 2. § (1) bekezdés/,
	- Az alapvető jogok védelméhez és tiszteletben tartásához való jog:  A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége /Alkotmány 8. § (1) bekezdés/,
	- A Magyar Köztársaság védelméhez való jog: Minden magyar állampolgár jogosult arra, hogy törvényes külföldi tartózkodásának ideje alatt a Magyar Köztársaság védelmét élvezze. /Alkotmány 69. § (3) bekezdés/.

Az alkalmazott jogszabályok:

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
8. § (2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;
g) a helyi önkormányzat;
h) a bíróságon kívüli jogvitát kötelező érvénnyel eldöntő szerv.

A konzuli kapcsolatokról Bécsben, 1963. április 24-én elfogadott egyezmény kihirdetéséről szóló 1987. évi 13. törvényerejű rendelet
5. Cikk
A konzuli feladatok a következők: 
a) a küldő állam, valamint a küldő állam honosai, természetes és jogi személyei érdekeinek védelme a fogadó államban, a nemzetközi jog által megengedett keretek között;
e) segítség és támogatás nyújtása a küldő állam honosai, természetes és jogi személyei részére;

A külügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 152/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet
11. § A miniszter a nemzetközi jog által megengedett keretek között gondoskodik a Magyar Köztársaság, valamint a Magyar Köztársaság állampolgárai, jogi személyei és jogi személyiség nélküli szervezetei jogainak és érdekeinek védelméről külföldön, valamint gondoskodik arról, hogy a Magyar Köztársaság külképviseletei a nemzetközi szerződésekben és jogszabályokban rögzített más konzuli feladatokat ellássák.

A vizsgálat megállapításai: 
	Az  1993. évi LIX. tv. 1. §, illetve 16. § (1) bekezdése értelmében állampolgári jogok országgyűlési biztosa csak az említett törvény 29. § (1) bekezdésében felsorolt - nyilvánvalóan magyar - szervek eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg azok intézkedésének elmulasztása következtében, a Magyar Köztársaság Alkotmányában felsorolt jogokkal összefüggő sérelem vagy ennek közvetlen veszélye esetén jogosult eljárni. Figyelemmel arra, hogy a gépkocsivezető őrizetbe vételéről a jugoszláv  hatóságok döntöttek, és azt a jugoszláv hatóságok foganatosították,  a panasznak ezekre az eljárásokra vonatkozó részét hatáskör hiányában elutasítom.
	Az Alkotmány 69. § (3) bekezdése a magyar állampolgárok számára alapvető jogként garantálja, hogy törvényes külföldi tartózkodásuk ideje alatt a Magyar Köztársaság védelmét élvezzék. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. A külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelmének kérdését azonban csak a külügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 152/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet érinti. A hivatkozott kormányrendelet szerint a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok Alkotmányban garantált jogvédelemről a külügyminiszter a konzuli feladatok ellátásával gondoskodik.
	A konzuli tisztviselők érdekvédelmi feladatait az 1987. évi 13. törvényerejű rendelettel kihirdetett - Bécsben, 1963. április 24-én elfogadott - egyezmény 5. cikkének a) és e) pontjai szabályozzák. Sem az 1987. évi 13. törvényerejű rendelet hivatkozott rendelkezései, sem az egyes államokkal kötött kétoldalú konzuli egyezmények nem fogalmaznak meg konkrét jogosultságokat a magyar állampolgárok részére, továbbá nem írnak elő ilyen kötelezettségeket a konzuli tiszviselők számára. Az említett egyezményeknek nem az az elsődleges funkciójuk, hogy a konzuli tisztviselők tevékenységét szabályozzák, hanem az, hogy ezen tevékenység nemzetközi - vagyis a fogadó állam által biztosítandó - kereteit meghatározzák.
	Az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében garantált érdekvédelem tartalmára vonatkozó jogszabály hiányában az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem tud állást foglalni abban a kérdésben, hogy mulasztást követett-e el a Külügyminisztérium azzal, hogy a jemeni ügyvivő éves szabadsága idején a külképviseleten nem tartózkodott magyar diplomata. Az említett okból nem lehet állást foglalni abban a kérdésben sem, hogy az őrizetben lévő gépkocsivezető védelmének biztosítása körében a belgrádi magyar konzul köteles lett volna őt meglátogatni vagy sem; amennyiben igen, akkor ezt mennyi időn belül kellett volna megtennie.
	Az Alkotmánybíróság már a 9/1992. (I.  30.) AB határozat indokolásában rámutatott arra, hogy a  jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye az egyes jogintézmények működésének - így a külföldön tartózkodó magyar állampolgárokat megillető érdekvédelemnek - a kiszámíthatóságát is magában foglalja.
	A Külügyminisztérium által kiadott "Konzuli Kézikönyv" ugyan előírja a konzuli tisztviselőnek, hogy mit és hogyan tegyen, de ez egyrészről nem tesz eleget az Alkotmány 8. § (2) bekezdésében előírt törvényi szintű szabályozás követelményének, másrészről az állampolgár számára sem nyújt garanciát az érdekvédelemhez való alapvető alkotmányos jogának érvényesüléséhez. Az említett indokoknál fogva a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelméről szóló törvény hiánya az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállamhoz, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz, az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerinti alapvető jogok védelméhez, valamint az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok számára biztosított érdekvédelemhez való alkotmányos jogokkal összefüggésben okoz visszásságot.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként 1998-ban - az OBH 2988/1997. számú jelentésemben - már kezdeményeztem a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény - konzuli törvény - megalkotását. Az ajánlást a külügyminiszter elfogadta és a törvény tervezetét is megküldte az Országgyűlési Biztosok Hivatala részére. Figyelemmel arra, hogy a törvény a mai napig nem lépett hatályba, megalkotását ismét kezdeményezem.

Ajánlások:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 25. §-ában biztosított jogkörömben eljárva ajánlást teszek a külügyminiszternek és az igazságügyminiszternek arra, hogy kezdeményezzék a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotását.

Budapest, 2000. július 20.

Gönczöl Katalin

OBH 7394/1997., OBH 7301/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának kiegészítő jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

Az eljárás megindulása:
	Az OBH 7394/1997. számú ügyben a Magyar Hírlap 1997. augusztus 12-i számában megjelent újsághír alapján, amely szerint a hazánk egyszemélyes jemeni külképviseletét ellátó ügyvivő szabadságának ideje alatt nyolc bajba jutott magyar állampolgár nem tudott segítséget kérni,  hivatalból indítottam vizsgálatot.
	Az OBH 7301/1998. számú ügyben a panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához mert a tulajdonát képező nyergesvontatót vezető alkalmazottja 1998. július 30-án közúti balesetet szenvedett Belgrád közelében. A panaszos álláspontja szerint a bajba jutott gépkocsivezetőt valószínűleg azért vették őrizetbe, mert a belgrádi magyar konzul nem az elvárható gondossággal járt el, és még arra sem volt hajlandó, hogy a szabadságkorlátozás alatt álló magyar állampolgárral találkozzék.
	Figyelemmel arra, hogy mindkét ügy a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelmével kapcsolatos, azokat egyesítettem és közös eljárásban vizsgáltam.
	A vizsgálatról szóló jelentésemben felhívtam a figyelmet arra, hogy az Alkotmány 69. § (3) bekezdése a magyar állampolgárok számára alapvető jogként garantálja, hogy törvényes külföldi tartózkodásuk ideje alatt a Magyar Köztársaság védelmét élvezzék. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. A külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelmének kérdését azonban csak a külügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 152/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet érinti. A hivatkozott kormányrendelet szerint a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok Alkotmányban garantált jogvédelemről a külügyminiszter a konzuli feladatok ellátásával gondoskodik.
	A konzuli tisztviselők érdekvédelmi feladatait az 1987. évi 13. törvényerejű rendelettel kihirdetett - Bécsben, 1963. április 24-én elfogadott - egyezmény 5. cikkének a) és e) pontjai szabályozzák. Sem az 1987. évi 13. törvényerejű rendelet hivatkozott rendelkezései, sem az egyes államokkal kötött kétoldalú konzuli egyezmények nem fogalmaznak meg konkrét jogosultságokat a magyar állampolgárok részére, továbbá nem írnak elő ilyen kötelezettségeket a konzuli tiszviselők számára. Az említett egyezményeknek nem az az elsődleges funkciójuk, hogy a konzuli tisztviselők tevékenységét szabályozzák, hanem az, hogy ezen tevékenység nemzetközi - vagyis a fogadó állam által biztosítandó - kereteit meghatározzák.
	Az Alkotmánybíróság már a  9/1992. (I.  30.) AB határozat indokolásában rámutatott arra, hogy a  jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye az egyes jogintézmények működésének - így a külföldön tartózkodó magyar állampolgárokat megillető érdekvédelemnek - a kiszámíthatóságát is magában foglalja.
	Vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok jogvédelméről szóló törvény hiánya az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállamhoz, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz, az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerinti alapvető jogok védelméhez, valamint az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok számára biztosított érdekvédelemhez való alkotmányos jogokkal összefüggésben okoz visszásságot.

Ajánlás:
	A vizsgálatom során feltárt alkotmányos visszásság megszüntetésére - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 25. §-ában biztosított jogkörömben eljárva - ajánlást tettem a külügyminiszternek és az igazságügyminiszternek arra, hogy kezdeményezzék a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotását.
	Ajánlásomra adott válaszában az Igazságügyi Minisztérium egyetértett azzal, hogy a hatályos magyar szabályozásból hiányzik az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében biztosított védelemhez fűződő jog "pontos tartalmának, terjedelmének magas szintű jogszabályban történő rögzítése". Az Igazságügyi Minisztérium is azon az állásponton volt, hogy az 1987. évi 13. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a konzuli kapcsolatok jogáról szóló Bécsi Egyezmény, továbbá az egyes államokkal kötött kétoldalú konzuli egyezmények csak általánosságban határozzák meg a konzuli feladatokat és mindössze az a rendeltetésük, hogy a konzuli működés nemzetközi kereteit kijelöljék. 
	A fenti indokok alapján a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotására vonatkozó ajánlásommal az Igazságügyi Minisztérium egyetértett, azonban felhívta a figyelmem arra, hogy a törvénytervezet kidolgozása a külügyminiszter hatáskörébe tartozik.
	A külügyminiszter 2000. szeptember 19-én kelt levelében a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotását kezdeményező ajánlásomat visszautasította. 
	A külügyminiszter a magyar állampolgárok érdekvédelméről szóló törvény megalkotását a "szabályozás elkerülhetetlen keretjellegére" és a "szabályozás tárgyának tisztázatlanságára" tekintettel nem támogatta. Álláspontja indokaként a külügyminiszter arra hivatkozott, hogy az Alkotmánybíróság vonatkozó határozata szerint "az alapjog nem minden vonatkozásban törvényhozási tárgy. Amennyiben az alapjoggal a szabályozás tárgya közvetett és távolabbi összefüggésben van, úgy ez esetben elegendő a rendeleti szint is".
	Tény, hogy az Alkotmány 8. § (2) bekezdésének, vagyis az alapjogok törvényi szintű szabályozásának alkotmányi előírását, illetve a kizárólagosan törvényi szintű szabályozási tartalom és az esetleges rendeleti szabályozás viszonyát az Alkotmánybíróság több határozatában* is értelmezte. Az említett határozatokban az Alkotmánybíróság álláspontja azonban minden esetben az volt, hogy valamely "alapjog tartalmának meghatározása és lényeges garanciáinak megállapítása csakis törvényben történhet, törvény kell továbbá az alapjog közvetlen és jelentős korlátozásához is" (64/1991. (XII. 17.) AB határozat).
	A külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotását azért kezdeményeztem, mert vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében biztosított védelemhez fűződő alapvető állampolgári jog pontos tartalmát és garanciáit a magyar jog nem szabályozza. Figyelemmel arra, hogy sem az 1987. évi 13. törvényerejű rendelettel kihirdetett Bécsi Egyezmény, sem az egyes államokkal kötött kétoldalú konzuli egyezmények nem szabályozzák azt, hogy a külföldön tartózkodó magyar állampolgár a Magyar Köztársaság által biztosított védelem keretében pontosan milyen cselekmények, vagy intézkedések elvégzését várhatja el alanyi jogon a Magyar Köztársaság külképviseleti szerveitől, az említett kérdések jogszabályi rendezése az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében biztosított alapjog tartalmának meghatározását és lényeges garanciáinak megállapítását jelenti, vagyis törvényi szabályozást igényel. Az Alkotmánybíróság hivatkozott határozataira, illetve az Igazságügyi Minisztérium véleményére figyelemmel a külügyminiszternek az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében biztosított alapjog rendeleti szintű szabályozásával kapcsolatos álláspontját nem tudom elfogadni.
	A törvényalkotási ajánlásom visszautasításának további indokaként a külügyminiszter utalt arra is, hogy a konzuli törvény megalkotásával kapcsolatos kezdeményezésemet a tárca nemzetközi vizsgálatai sem támasztották alá, hiszen konzuli törvényt elsősorban a volt "szocialista országok alkottak a 60-as, 70-es években, s ezekben az országokban él tovább az ilyen tárgyú jogalkotás".
	A rendelkezésünkre álló adatok szerint a konzulok érdekvédelmi feladatait általában a belső nemzeti jogok konzuli törvényei, illetve más normatív szabályok rendezik. Az említett kérdéskörrel az USA, Svájc vagy Olaszország, illetve Lengyelország jogszabályai is foglalkoznak. A nemzetközi irodalom szerint a Német Szövetségi Köztársaság konzuli törvénye az egyik legsikeresebb kodifikáció. A svájci rendelkezések például külön fejezetet szentelnek, és részletesen szabályozzák a külföldön élő svájci állampolgárokkal kapcsolatos konzuli feladatokat. Tapasztalaink szerint a nemzeti jogrendszertől függ az, hogy valamely állam a konzuli érdekvédelem tartalmát, illetve részletszabályait milyen színtű jogforrásban rendezi.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának az a feladata, hogy a Magyar Köztársaság Alkotmányában biztosított jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságok orvoslása érdekében intézkedéseket kezdeményezzen. Figyelemmel arra, hogy a konzuli védelemhez való jogot az Alkotmány a magyar állampolgársági jogviszony részét képező alanyi jogként garantálja, ezért tartalmának meghatározása, garanciáinak biztosítása kapcsán is a magyar jogrendszer szabályai irányadóak. A leírtakra figyelemmel a külügyminiszternek az Alkotmány 69. § (3) bekezdésében biztosított alapjog rendeleti szintű szabályozásával kapcsolatos álláspontját a hivatkozott nemzetközi jogi gyakorlatra figyelemmel sem tudom elfogadni.
	Felhívom a figyelmet arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként 1998-ban - az OBH 2988/1997. számú jelentésemben - már kezdeményeztem a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény - konzuli törvény - megalkotását. Az ajánlást a külügyminiszter elfogadta és a törvény tervezetét is megküldte, továbbá az 1999. évi tevékenységemről szóló parlamenti beszámolóm elhangzását követően a Kormány nevében felszólaló az igazságügyi miniszter is igéretett tett a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelmének törvényi szabályozására. 
	Az említett indokokra figyelemmel a külügyminiszternek a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelméről szóló törvény megalkotását elutasító álláspontját nem fogadom el, ajánlásomat változatlanul fenntartom.

Ajánlás: 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 21. § (3) bekezdésére, illetve 25. §-ára figyelemmel ajánlást teszek a miniszterelnöknek arra, hogy kezdeményezze a külföldön tartózkodó magyar állampolgárok védelmének törvényi szabályozását.

Budapest, 2000. október 17.

Gönczöl Katalin