OBH 7370/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert 1996. március 25-én veszélyes fenyegetés miatt feljelentést tett, de a rendőrség a feltételezett elkövetőt késve hallgatta ki. Az eljárást megszüntették. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
10. § (1) Nincs helye felelősségre vonásnak, ha a cselekmény elkövetésétől hat hónap eltelt (elévülés).
(3) Ha az elkövetéstől számított hat hónapon belül a cselekmény miatt büntető eljárás indult, később azonban a nyomozó hatóság vagy a bíróság a szabálysértési eljárás lefolytatása végett az ügyet a szabálysértési hatósághoz teszi át, az elévülés újrakezdődik azon a napon, amelyen az áttételt elrendelő határozat a szabálysértési hatósághoz érkezett.
48. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha:
d) az elkövető személyét, tartózkodási helyét vagy az elkövetés tényét nem sikerült tisztázni, és az eljárás folytatásától nem várható eredmény;
Veszélyes fenyegetés
96. § (1) Aki mást élet vagy testi épség elleni súlyosabb bűncselekmény elkövetésével komolyan megfenyeget,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség hatáskörébe tartozik.
      
Megállapított tényállás:
	A panaszos több alkalommal tett feljelentést a szomszédai ellen, akikkel haragos viszonyba került, mert szomszédai a beleegyezése nélkül a közösen használt lépcsőházat vasráccsal lezárták. A sértegetések, tettlegességig fajuló veszekedések különösen az ugyanott lakó Gy. J.-vel és feleségével voltak gyakoriak.
	1995. június 10-én a panaszos lakásának bejárati ajtajától a csengőt áthelyezték a vasrácshoz. A panaszos a vezetéket letépte, emiatt Gy. J. megtámadta. A panaszos a lakásába menekült. A kihívott rendőrök Gy. J.-t előállították a kapitányságra.
	A panaszos 1996. március 9-én feljelentést tett Gy. J. ellen a BRFK. XXI. ker. Rendőrkapitányságon magánlaksértés miatt, mert Gy. J. a panaszos ajtaját védő vasrácsot olyan erővel vágta be, hogy azt később fel kellett feszíteni. Gy. J. a rácson keresztül partvisnyéllel döfködött a panaszos felé, aki emiatt megsérült. A rendőrség az ügyben 161-682/96. bü. számon nyomozást rendelt el. A nyomozást 1996. május 13-án megszüntették, mert a feljelentett cselekmény nem volt bűncselekmény. Az ügyészség utasította a nyomozó hatóságot, hogy az ügyet könnyű testi sértés gyanúja miatt tegye át a bírósághoz, a magánlaksértés miatt pedig a szabálysértési hatóság járjon el. 
	1996. március 25-én a panaszos ismét feljelentést tett, mert a lakástelefonjához kapcsolt üzenetrögzítőn ismeretlen személytől származó, sértegető, fenyegető szövegű üzenetet kapott. A szöveget tartalmazó kazettát mellékelte a feljelentéséhez. A feljelentésben az egyik szomszédasszonyának élettársát jelölte meg gyanúsítható személyként. 
	1996. április 26-án a panaszos rendőri segítséget kért, mert Gy. J. sértegette. Az elhangzottakat diktafonnal rögzítette. 
	1997. május 3-án a panaszos ismét vitába keveredett Gy. J.-vel, aki késsel kergette be a lakásába. A lakásban folytatódó dulakodásba többen beleavatkoztak. A panaszos üzenetrögzítős telefonját megrongálták, diktafonját ledobták az emeletről. A panaszos feljelentése alapján a rendőrség 161-1709/1997. bü. számon folytatott nyomozást. Az iratokat 1997. november 27-én vádemelési javaslattal megküldték az ügyészségnek. A Budapesti XX., XXI. és XXIII. kerületi Ügyészség B.XXI. 1032/1997. számon vádindítványt adott ki az elkövetők ellen. 

A vizsgálat megállapításai:
	Az eljáró rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos beadványában azt kifogásolta, hogy az 1996. március 25-én tett és 161-939/96. szabs. számon iktatott feljelentésében a rendőrség nem vonta felelősségre az elkövetőt, annak ellenére, hogy a sértő, fenyegető szöveget magnóra vette és feljelentéséhez mellékelte. Az iratok szerint ekkor már folyamatban volt az 1996. március 9-én tett feljelentése alapján elrendelt 161-682/96. bü. számú nyomozás. A március 25-én készített hangfelvételeket tartalmazó kazettákat a nyomozás alatt álló ügyhöz csatolták és vizsgálatukra a hatóság 1996. április 29-én szakértőt rendelt ki. A büntetőeljárás keretében a panaszost tanúként kihallgatták, ennek során előadta, hogy véleménye szerint a rögzített szöveg vagy egy János utónevű férfitől származik, vagy egy másik személytől, akinek megadta a  gépkocsi-rendszámát. Leírása szerint ez a férfi jobb lábára sántít, kb. hatvan éves. 1996. május 8-án a nyomozó hatóság előterjesztést tett a nyomozás határidejének meghosszabbítására. Az ügyészség az előterjesztést elutasította, 1996. május 13-án a szakértői kirendelés visszavonására, a nyomozás megszüntetésére és az iratok áttételére adott utasítást. A rendőrség az ügyészi utasításnak eleget tett.
	A szabálysértési hatóság 1996. július 22-én tárgyalást tartott, ahol a tanúként kihallgatott panaszos beszámolt a március 9-én, március 25-én és április 26-án történt eseményekről. Ugyanezen a napon elkövetőként kihallgatták a feljelentett Gy. J.-t is. 1996. szeptember 23-án a szabálysértési hatóság öt tanút hallgatott ki az ügyben, majd a panaszos indítványára október 7-én további három tanú kihallgatására került sor.
	A panaszos 1996. október 25-én indítványozta a szabálysértési hatóságnak, hogy a március 25-én tett feljelentése ügyében - amelyhez a hangfelvételek tartoztak - folytassanak önálló eljárást. Beadványában azt állította, hogy a telefonáló Cz. L. volt. A panaszos a beadványhoz mellékelten hét személyt jelölt meg "gyanúsítottként" - névvel, lakcímmel és telefonszámmal -, akik közül hatan a szomszédai voltak és a folyamatban lévő eljárás keretében már tanúként vagy elkövetőként ki lettek hallgatva. A szabálysértési hatóság az eljárást 1996. november 15-én, a kerületi vezető helyettes ügyész állásfoglalása alapján bizonyítottság hiányában megszüntette. 
	A panaszos fellebbezését követően a másodfokú hatóság 1997. január 15-én a megszüntető határozatot hatályon kívül helyezte, egyben új eljárás lefolytatását rendelte el, mivel a panaszos a telefonon fenyegető személy kilétét megnevezte, de kihallgatása nem történt meg. Az új eljárásban, 1997. február 24-én a szabálysértési hatóság kihallgatta a panaszos által megnevezett Cz. L.-t, aki tagadta, hogy telefonon fenyegette volna a panaszost. A szabálysértési hatóság 1997. február 24-én kelt 161-939/2/96. számú határozatával Gy. J.-vel szemben bizonyítottság hiányában, Cz. L.-el szemben elévülés miatt megszüntette az eljárást.
	A panaszos az újabb határozat ellen is fellebbezett. A Budapesti Rendőrfőkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya 1997. július 15-én az első fokú határozatot helyben hagyta. A fellebbezés elbírálása során a panaszos két, új feljelentésnek minősülő beadványt és egy hangkazettát is benyújtott a másodfokú hatóságnál.	
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy az első fokú szabálysértési hatóság - a cselekmény tényleges bizonyíthatóságától függetlenül - mulasztást követett el, amikor nem kísérelte meg a panaszos által szolgáltatott adatok alapján az ismeretlen telefonáló azonosítását. A panaszos - amikor a később megszüntetett nyomozás keretében tanúként meghallgatták - a név megjelölésében tévedett, de a valóságnak megfelelően közölte az általa látásból ismert személy gépkocsijának rendszámát, amely alkalmas volt az érintett személy kilétének megállapítására. Ezek az adatok a nyomozás iratainak a szabálysértési hatóság részére történő átadásakor rendelkezésre álltak. A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 44. § (2) bekezdése szerint a rendőrségi hatáskörbe tartozó szabálysértések felderítése során a rendőrség gondoskodik az elkövető kilétének megállapításáról, az elkövető és a tanúk kikérdezéséről, a tárgyi bizonyítékok megszerzéséről és az eljárás eredményességét szolgáló körülmények feltárásáról. 
	A megismételt eljárásban a szabálysértési hatóság a mulasztást pótolta és egyéb tekintetben a körülmények tisztázásához minden lehetséges bizonyítási intézkedést megtett, de ezek nem vezettek eredményre. Az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a szabálysértési eljárás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása, a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, vagy az eljárási jogosultságok megsértése okozott-e alkotmányos visszásságot. Önmagában az a tény, hogy a szabálysértési hatóság egy eljárást eredménytelenül megszüntet, nem okoz alkotmányos jogokkal összefüggő sérelmet. 
	A vizsgálat során a fentiekre utaló adatok nem merültek fel, ezért a további vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában megszüntetem.  	

Budapest, 1999. március 18.

Dr. Polt Péter