OBH 7344/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr.Ágoston Zsuzsa

Az eljárás megindulása

Panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult, mert férjét tudomása nélkül  kórházba - pszichiátriai osztályra - utalták be és részére gondnokot rendeltek. Szeretné elérni,  hogy hazavihesse, de ehhez sem a gondnok, sem a kezelőorvosok nem járulnak hozzá.

Megállapított tényállás

Panaszos német állampolgár, Münchenben él, 1997 július 5-én férjét  - aki magyar állampolgárságú festőművész és itt élő hozzátartozóinál tartózkodott - orvosi beutalás alapján pszichiátriai osztályra utalták. Beszállításakor  rendkívül inaktív, elhanyagolt állapotban, lesoványodva, a kisszáradás határán volt. A kórházi beutalás ellen tiltakozott, a kezelést elutasította. A pszichiátriai osztály vezető főorvosának 1997 július 7-én készült szakvéleménye szerint "ügyeinek önálló viteléhez szükséges belátási képessége teljes mértékben és véglegesen hiányzik, ezért cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezése indokolt". 
A szakvélemény alapján 1997 július 8 - án kelt határozatával a beteg testvérét ideiglenes gondnokul rendelte az illetékes gyámhatóság, ingóságairól leltárt készítettek
A határozat ellen jogi képviselő útján fellebbezést nyújtott be a gondnokolt, elsősorban a kirendelt ideiglenes gondnok személyét kifogásolta, valamint azt, hogy külföldön élő feleségét nem értesítették kórházba utalásáról és nem intézkednek lejárt útlevele helyett érvényes útlevél beszerzése iránt, hogy elhagyhassa az országot.
A II. fokú gyámhatóság a fellebbezés nyomán részletes tényfeltárást végzett. Eljárása során megállapította, hogy  az I. fokú gyámhatóság a jogszabályoknak megfelelően járt el az ideiglenes gondnok kirendelése  iránti eljárás során, azonban a családtagok közötti nézeteltérések, vélemények ellentmondásosak, a cselekvőképtelen személy  érdekeinek és jelentős  vagyonának védelme hivatásos gondnok kirendelésével megnyugtatóbban rendeződne.

Az ügy jogszabályi háttere

1972. évi II. törvény az egészségügyről

33. § (1) Ha az orvos az általa vizsgált vagy kezelt személynél kóros elmeállapot tüneteit észleli, az érintett személyt pszichiátriai szakorvosi vizsgálat céljából járóbeteg-ellátó pszichiátriai gondozóintézetbe (a továbbiakban: pszichiátriai gondozóintézet) utalja be, vagy a 35. § (4) és (6) bekezdésében foglalt rendelkezések szerinti intézkedéseket teszi meg.
(2) Orvosi vizsgálatot az illetékes háziorvosnál, a 35. § (5) bekezdésében meghatározott sürgős szükség esetén bármely orvosnál az érintett személy, a törvényes képviselője, a hozzátartozója, valamint a környezetében lévő más személy is kezdeményezhet, ha kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel.
(3) A (2) bekezdésben szabályozott esetben az orvos az előzetes orvosi vizsgálat elvégzését követően az (1) bekezdés szerint jár el.
(4) A pszichiátriai szakorvosi vizsgálatra való beutalásról a beutaló orvos az érintett személyt szóban azonnal, valamint a törvényes képviselőjét és a beteg által megjelölt hozzátartozót tájékoztatja a vizsgálat időpontjának megjelölésével.
 34. § (1) Ha a pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapítása szerint a vizsgált személy kóros elmeállapotú, a pszichiátriai gondozóintézet szakorvosa a beteget gondozásba veszi, és – a 35/A. § (3) bekezdésében foglalt feltételek fennállása esetén – kezdeményezi a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelése iránti eljárás megindítását, illetőleg a 35. § (4) és (6) bekezdésében meghatározott rendelkezések szerint jár el.
(2) A pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapításairól – annak végeztével – a pszichiátriai gondozóintézet vizsgálatot végző szakorvosa a vizsgált személynek, illetve törvényes képviselőjének azonnal leletet ad, valamint írásban tájékoztatja a beutaló és a háziorvost.
35. § (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételnek
a) a beteg kérelmére,
b) sürgős szükség esetén,
c) a bíróság kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján
van helye.
(2) Az (1) bekezdés b)–c) pontja alapján a betegnek egészségügyi intézet pszichiátriai osztályán, vagy pszichiátriai rehabilitációt végző intézetben (a továbbiakban együtt: pszichiátriai fekvőbeteg-intézet) való elhelyezése rendelhető el.
(4) Sürgős szükség esetén a pszichiátriai gondozóintézetnek a kóros elmeállapotot megállapító szakorvosa vagy az annak tüneteit észlelő orvos közvetlenül intézkedhet a betegnek pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe szállítása iránt, kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelését azonban az arra a 35/A. § (2) bekezdése alapján jogosult személynek vagy a felvevő pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetőjének írásban – a felvételtől számított 24 órán belül – ilyenkor is kezdeményeznie kell a bíróságnál.(5) Sürgős szükség esete akkor állapítható meg, ha a beteg az elmeállapotának akut zavara következtében a saját vagy mások életére, testi épségére, illetőleg a környezetére közvetlen és súlyos veszélyt jelent, és a veszélyhelyzet csak az azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el.
35/A. § (1) Kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételt a beteg lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes helyi bíróság (a továbbiakban: bíróság) rendelhet el.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló bírósági eljárás kezdeményezésére – a 35. § (4) bekezdésére is figyelemmel – a kóros elmeállapotot megállapító pszichiátriai gondozóintézet vezetője jogosult. Az intézet vezetője a kezdeményezéskor az annak alapjául szolgáló körülményeket közli a bírósággal.
(3) A bíróság annak a betegnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelését rendeli el, aki a kóros elmeállapota következtében a saját vagy mások életét, testi épségét, illetőleg a környezetét súlyosan veszélyeztető állapotban van.
35/B. § (1) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló kezdeményezés elbírálása során a bíróság polgári nemperes eljárásban, soron kívül jár el.
(5) Sürgős szükségből történt pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétel esetén az intézkedés indokoltságáról és jogszerűségéről, illetőleg a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendeléséről a bíróság a kezdeményezéstől számított nyolc napon belül határoz.
35/C. § (1) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés tárgyában hozott végzését közli a (2) bekezdés szerint fellebbezésre jogosultakkal, valamint az eljárást kezdeményezővel.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés ellen a közlését követő nyolc napon belül fellebbezéssel élhet az érintett személy és törvényes vagy meghatalmazott képviselője, az eseti gondnoka, valamint az érintett személlyel együttélő vagy a tartására kötelezett hozzátartozója.
(3) A fellebbezésnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés végrehajtására a 35. § (5) bekezdés alapján indult eljárás esetén nincs halasztó hatálya.
35/D. § A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozatában rendelkezik a 35. § (2) bekezdésében meghatározott ellátási forma, valamint a kötelező intézeti gyógykezelést végző intézet kijelöléséről.
35/H. § (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vett beteg a saját és törvényes vagy meghatalmazott képviselője egyetértésével idegen család gondozásába helyezhető, alkalmazkodó szabadságra bocsátható, az intézeti gyógykezelés alatt gyógyászati célból foglalkoztatható.

1959. évi IV. törvény a Polgári törvénykönyvről (továbbiakban Ptk.) valamint az 1960. évi 11. tvr. (továbbiakban Ptké.)

Ptké. 11. § (1) A bíróság által gondnokság alá helyezett személy részére gondnokot a gyámhatóság rendel ki.
(2) Gondnokká elsősorban a gondnokság alá helyezettel együttélő házastársat kell kirendelni. Ha ilyen házastárs nincs, vagy a házastárs kirendelése veszélyeztetné a gondnokság alatt álló érdekeit, a gyámhatóság gondnokul olyan személyt rendel ki, aki a gondnokság ellátására az összes körülmények figyelembevételével alkalmasnak mutatkozik. A gondnok kirendelésénél a gondnokság ellátására alkalmas szülőket, egyéb rokonokat és más hozzátartozókat előnyben kell részesíteni.
Ptké. 44. § (1) A gyámhatóság annak a nagykorú személynek a részére, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége állandó jelleggel hiányzik, szükség esetén ideiglenes gondnokot rendel. Az ideiglenes gondnokrendelés hatálya a gondnokság alá helyezéssel, legkésőbb azonban a kirendeléstől számított egy év elteltével megszűnik.
(2) Az ideiglenes gondnok jogköre a személyi ügyek intézésére és a vagyon felügyeletére terjed ki; a gyámhatóság előzetes hozzájárulásával azonban minden olyan intézkedést megtehet, amivel a gondnokolt személyt károsodástól óvja meg.
Ptké. 12. § (1) A gondnokságra – amennyiben jogszabály eltérően nem rendelkezik – a gyámság szabályait kell megfelelően alkalmazni.

12/1987. (XI. 26.) MM rendelet a gyámhatóságokról, egyes gyámhatósági feladatokról és a gyámhatósági eljárásról

54. § (1) A gyámhatóság legkésőbb az ideiglenes gondnok kirendelését követő három hónap elteltével köteles a gondnokság alá helyezés iránti pert megindítani feltéve, hogy a perindításra egyébként jogosultak még nem nyújtottak be keresetlevelet (Ptké. 8. §).

1952.évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (továbbiakban Csjt. ) 

103. § (1) A gyám működésében a gyámhatóság rendszeres felügyelete és irányítása alatt áll.

Érintett alkotmányos jog

A Magyar Köztársaság Alkotmánya, az 1949. évi XX. törvény 

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
58. § (1) Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is.

A vizsgálat megállapítása

Panaszos német állampolgár, 1995 februárban  kötött házasságot, férje magyar állampolgár. Münchenben élnek, 1997 májusban - többek között kiállítások szervezése érdekében - Magyarországra jöttek és a férj  itt maradt hozzátartozóinál, panaszos visszautazott.
 1997 július - 5 én  a férfit a háziorvos pszichiátriai osztályra utalta, az 1997 július 11 -én készült igazságügyi elmeszakértői vélemény szerint "tudathasadásos elmebetegség akut tünetei miatt sürgősségi felvétele indokolt volt, pszichiátriai osztályos kezelése továbbra is szükséges". A Győri Városi Bíróság 1997 július 15 -én kelt végzésével  határozatlan időre elrendelte kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelését.
A kórházba utalást követően a beteget kezelő főorvos cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezésének kezdeményezését, ideiglenes gondnok kirendelését kérte a beteg állapotára való tekintettel ( "ügyei viteléhez szükséges belátási képessége teljes mértékben és véglegesen hiányzik"). A gyámhatóság a beteg testvérét jelölte ki ideiglenes gondnokként , majd a gondnokság alá helyezés iránti keresettel a bírósághoz fordult.
Panaszos, amint értesült a bekövetkezett helyzetről, Magyarországra utazott, a férjét érintő intézkedéseket kifogásolta és a kórházból Münchenbe akarta vinni, de azt a tájékoztatást kapta, hogy ez nem lehetséges, a beteg sorsáról gondnoka dönthet. Korábban, 1994 -ben hasonló módon történt kórházba szállítását követően panaszos kérelmére elbocsátották a kórházból, azzal a feltétellel, hogy majd Münchenben kezelni fogják, de úgy tűnik ez nem történt meg.
A beteg - jogi képviselője útján - a gyámhatóság határozata ellen fellebbezéssel élt, ezzel egyidejűleg panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosának segítségét kérte.
A II. fokú gyámhatóság részletes tájékoztatást nyújtott az ügyben folytatott vizsgálatáról, az Országgyűlési Biztosok Hivatalának ügyintézői személyesen is felkeresték az ügyben érintett feleket. A beteg állapota pszichiátriai szakorvosi vizsgálatra történő beutalása indokolt volt, állapota egy  havi intenzív gyógyszeres kezelés hatására kis mértékben javult csak. 1997 augusztus 25 -én felesége kérésére a kórház állományából kiírták, a zárójelentés szerint rendszeres pszichiátriai gondozásra, gyógykezelésre szorul a továbbiakban is. A gyámhatóság megkeresésére a kórház azt a tájékoztatást adta, hogy az ideiglenes  gondnokság fenntartása indokolt. 
A II. fokú gyámhatóság a fellebbezés nyomán megváltoztatta az ideiglenes gondnokot rendelő határozatot, a családtagok között fennálló ellenséges viszonyra való tekintettel hivatásos gondnokot rendelt. A kirendelt hivatásos gondnok középiskolai tanár, sem rokoni, sem baráti viszonyban nem áll a felekkel, az eljárások során fordítási feladatokat látott el. 
Panaszos férjével együtt Münchenbe utazott, jelenleg ott tartozkodnak., a sérelmezett helyzet minden tekintetben megoldást nyert.
 A  vizsgálat során megállapítottam, hogy az ügyben eljáró szervek eljárása jogszerű, panaszos kórházba utalása, gyógykezelése, részére ideiglenes gondnok kirendelése indokolt volt. A beteg kórházba szállítását követően a kezelőorvos azt kérte, hogy a gyámhatóság sűrgősen rendeljen ideiglenes gondnokot, a feladat ellátására  a testvére alkalmasnak tünt, ellene kizáró ok nem merült fel, a tisztséget vállalta. A beteg  felesége a gondnoki tisztséget nem láthatja el  mert nem magyar állampolgár, a gyámhatóság a jogszabályoknak megfelelően járt el, gondnokot a Ptké.11.§ (2) alapján rendelt.
A II. fokú gyámhatósági eljárás során jutott az eljáró hatóságok tudomására, hogy a családtagok közötti nézeteltérések olyan mértékű viszállyá fajultak, hogy hivatásos pártfogó kirendelése indokolt, mert a panaszos és férje a gondnok személyét nem fogadják el.
Amikor a beteget a panaszos a kórházból ki akarta vinni, az orvosi vélemények és az előzmények  ismeretében az ideiglenes gondnok magatartását - azt, hogy ragaszkodott testvére kórházi kezeléséhez - nem lehet kifogásolni. Ezt támasztja alá a kórházi kezelést elrendelő bírósági végzés is. A későbbiekben, amikor az orvosok nem emeltek kifogást a beteg távozása ellen, azt az ideiglenes gondnok is tudomásul vette és panaszos férjével együtt a II. fokú gyámhatóság döntése előtt elhagyta az országot.
Megállapítottam, hogy sem  az ügyben eljáró szervek, sem az ideiglenes gondnok  tevékenysége alkotmányos visszásságot nem okozott, ezért ajánlással nem élek.

Budapest, 1997 november

Gönczöl Katalin