OBH 6875/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert 1996. november 19-én őrizetbe vette a Baranya Megyei Főügyészség Nyomozó Hivatala és a büntetőeljárás megindításával egyidejűleg tartott sajtótájékoztatón olyan adatokat hoztak nyilvánosságra, amelyek a személyiségi jogait sértették. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jóhírnévhez való jog (Alk. 59. § (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi LXXX. törvény az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről
100. § (3) Az ügyész, ügyészségi titkár, fogalmazó és nyomozó - ha törvény eltérően nem rendelkezik - a feladatkörének ellátása során jogosult arra, hogy
c) a legfőbb ügyész - vagy az általa feljogosított ügyészségi vezető - engedélyével közérdekből az ügykörébe tartozó személyes adatok közül az érintett nevét és az ügykapcsolatot nyilvánosságra hozza.
   
1992.éviLXIII. törvény a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról
19. § (1) Az állami vagy helyi önkormányzati feladatot, valamint jogszabályban meghatározott egyéb közfeladatot ellátó szerv és személy (a továbbiakban együtt: szerv) a feladatkörébe tartozó ügyekben - ideértve a gazdálkodásával kapcsolatos ügyeket is - köteles elősegíteni a közvélemény pontos és gyors tájékoztatását.
(4) Az (1) bekezdésben említett szervek hatáskörében eljáró személynek a feladatkörével összefüggő személyes adata a közérdekű adat megismerését nem korlátozza.

7/1995. (ÜK. 5.) LÜ utasítás a sajtó számára adott tájékoztatás rendjéről
A Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló - többször módosított - 1972. évi V. törvény 19. §-ának (3) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján a következő utasítást adom ki:
1. § (2) A főügyészségen és a helyi ügyészségen történő tájékoztatás rendjét - figyelemmel a 10/1986. (IX. 1.) IM-BM együttes rendelet szabályaira - a főügyész határozza meg.
2. § (1) Az egyedi ügyekkel kapcsolatos tájékoztatásnál közölni lehet az eljárás során megállapított tényeket, a jogszabálysértés és körülményeit és okait, a hatósági döntést és utalni kell a folyamatos eljárás következő lépéseire (pótnyomozás, vádirat benyújtása stb.). Az ügyész a tájékoztatásban folyamatban lévő ügy bizonyítékait nem értékelheti és nem mérlegelheti a tényállás várható alakulását. Az olyan intézkedésről, amely ellen jogorvoslatnak van helye, a sajtót csak az intézkedésnek az érdekelttel történő közlését követően lehet tájékoztatni.
(2) Folyamatban lévő bűnügyről adott tájékoztatás során tiszteletben kell tartani az ártatlanság vélelmét és ennek a megfogalmazásban is kifejezésre kell jutnia.      

Megállapított tényállás:
	A panaszos a Baranya Megyei Rendőrfőkapitányságon dolgozott, mint vizsgáló. 1996. november 19-én büntetőeljárás indult ellene hivatali befolyással üzérkedés bűntette miatt. A Baranya Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal őrizetbe vette, majd a Pécsi Városi Bíróság előzetes letartóztatásba helyezte. Őrizetbe vétele napján az ügyészség sajtótájékoztatót tartott, ahol az általa elkövetett bűncselekményről, nevének kezdőbetűivel és beosztási helyének feltüntetésével együtt tájékoztatást adtak. 
	A panaszos szerint a tájékoztatás sértette az ártatlanság vélelmét. A Dunántúli Napló későbbi számában újabb cikk jelent meg az ügyéről, amelyben már teljes névvel jelent meg tudósítás arról, hogy előzetes letartóztatását meghosszabbították és szolgálati viszonyát felfüggesztették. A panaszos több beadványban sérelmezte a bíróság eljárását, illetve az ügyészségi nyomozó hivatal intézkedéseit.
	A panaszos ügyében meghatalmazott védő járt el. A panaszos sérelmezte, hogy a bíróság ítéletének alapjául szolgáló videofelvételről a védője nem kapott másolatot. Állítása szerint a védő csak a második tárgyalási napon tudta a felvételt megtekinteni, majd ezután ítéletet is hirdettek. Ezzel sérült a védekezésre történő felkészüléshez való joga.
	Szabadlábra helyezési kérelmeire az ügyészségi nyomozó hivatal nem válaszolt. A vádemelés előtti ügyészi meghallgatásán ismét kérte az előzetes letartóztatás megszüntetését. Kérelmét az ügyész csak akkor utasította el, amikor a Pécsi Városi Bíróság a letartóztatást az elsőfokú határozat kihirdetéséig meghosszabbította.
	Az ügyészség ellen bejelentett elfogultsági indítványát a legfőbb ügyész a Baranya Megyei Főügyészségnek küldte meg, akik azzal egyáltalán nem foglalkoztak. Ismételt beadványaira választ nem kapott.
	A Pécsi Városi Bíróságon 1997. április 16-án megtartott tárgyalás jegyzőkönyve a következő tárgyalás előtti munkanapig nem készült el, azt a bíróság nem ismertette, ezért a panaszos nem tehetett észrevételt sem. Az ügyészség az 1997. július 10-én kelt iratbetekintési kérelme ellenére az ügyiratot nem küldte meg a részére. Egy másik beadványában a panaszos azt írta, hogy az ügy előadója 1997. január 29-én megtartotta az iratismertetést. 
	A panaszost a Pécsi Városi Bíróság 1997. május 14-én kelt 12.B.326/1997/12. számú ítéletével 3 évi börtönbüntetésre és 5 évi közügyektől eltiltásra ítélte. Büntetéséből 1998. október 10-én feltételesen szabadult.
 
A vizsgálat megállapításai:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény alapján az országgyűlési biztos nem rendelkezik hatáskörrel a bíróságok tevékenységének vizsgálatára. Vizsgálatom ezért nem terjedt ki a panaszos beadványainak azon részeire, melyekben a bíróság eljárásával összefüggő sérelmeit érinti.
	A beadványokban kifogásolt egyéb sérelmek vizsgálata érdekében megkerestem a legfőbb ügyészt. Tájékoztatása és a panaszokhoz csatolt dokumentumok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos ellen - aki a Baranya Megyei Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Osztályának beosztottja volt - a Baranya Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal Ny.148/1996. szám alatt, 1996. november 19-én rendelt el nyomozást 1 rb., a Btk. 256. § (1) bekezdésébe ütköző és a (2) bekezdés szerint minősülő, vesztegetést állítva elkövetett hivatali befolyással üzérkedés bűntette miatt.	A tényállás szerint a panaszos egy általa vizsgált ügy szereplőjétől ötmillió forintot kért és kapott, arra hivatkozva, hogy azt az ügyben eljáró ügyészeknek adja át. Elfogására a pénz átvételét követően, az átadó személy lakásának bejáratánál került sor.
	A Baranya megyei főügyész az üggyel összefüggésben 1996. november 20-ra sajtótájékoztatót hívott össze. A tájékoztatón a főügyész a panaszost mindvégig csak monogramjával (V.L.) jelölte, a teljes nevét nem hozta nyilvánosságra. Rendfokozatát tévesen főhadnagyként említették, valójában hadnagyként teljesített szolgálatot. A panaszos által megküldött újságcikkek tanúsítják a közzététel módját. A sajtóban megjelent tájékoztatást követően a főkapitányság Vizsgálati Osztályának egy másik munkatársa V. László főhadnagy a Baranya megyei főügyészhez fordult azzal, hogy a cikk félreértésre adhat okot, mivel monogramja megegyezik a panaszoséval és ténylegesen ő rendelkezik főhadnagyi rendfokozattal. Kérte az újságcikk korrigálását. A kérésnek a főügyész helyt adott és ezt követően kezdeményezte, hogy a megyei lap - a gyanúsítottat a megkülönböztetés érdekében teljes nevén megnevezve - pontosítsa a közleményt.
	A főügyész döntését azzal indokolta, hogy fontosabbnak látta egy igaztalanul gyanúba keveredett, tisztességes rendőr becsületének megóvását annál, minthogy nyilvánosságra kerüljön annak a rendőrnek a neve, akit a bíróság addigra már - a döntéshozatalkor a nyilvánosságot ki nem zárva - letartóztatott. A büntetőeljárás megindításának körülményeire és az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről szóló 1994. évi LXXX. törvény, illetve  a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény rendelkezéseire tekintettel a panaszos nevének közzététele jogszerű volt. A panaszos - mint rendőr - közfeladatának ellátása során, hivatalával visszaélve követte el a büntetőeljárás alapjául szolgáló bűncselekményt. Ezért jogos az az igény, hogy a polgárok más büntetőeljárásokkal ellentétben szélesebb körű tájékoztatást kapjanak, mely adott esetben kiterjed a bűncselekmény elkövetőjének megnevezésére is. A nyilvánosságra hozatal miatt alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg.
	Az ügyészségi nyomozó hivatal az eljárás során valamennyi eljárásjogi, a gyanúsított jogait érintő garanciális szabályt betartotta. 
	A panaszos első kihallgatása már a nyomozás elrendelésének napján megtörtént. A panaszos ekkor a vallomástételt megtagadta. 1996. november 26-i ismételt kihallgatása előtt a panaszos védőt hatalmazott meg, mivel azonban a védő nem jelent meg, az érdemi nyilatkozatot továbbra is megtagadta. A panaszost érdemben először 1996. november 29-én, védője jelenlétében hallgatták ki, kérésére a kihallgatás előtt ellenőrzés nélküli beszélgetésre is lehetőséget kapott. Folytatólagos kihallgatásaira 1996. december 9-én, 1997. január 15-én, január 17-én, majd január 29-én került sor, minden esetben védője jelenlétében. A védő valamennyi nyomozati cselekményről - az esetek nagy többségében már a gyanúsított kihallgatása során, az arról felvett jegyzőkönyvben - értesítést kapott és a tanúkihallgatásokon, szembesítéseken többnyire részt is vett. Azokban az esetekben, amikor valamelyik szembesítésen a védő nem tudott megjelenni, a jegyzőkönyvekben rögzítették, hogy erről a gyanúsított is tudomással bírt és hogy a védő távollétében is hajlandó nyilatkozni.
	A beadványban említett videofelvételt a gyanúsított és védője részére 1997. január 29-én, az utolsó gyanúsítotti kihallgatás során mutatták be. A kihallgatás befejeztével a védő felvetette, hogy a megtekintett kép- és hangfelvételekről másolatot szeretne, amely szóban úgy hangzott el, hogy szeretné e célból a lefoglalt bűnjeleket magához venni. Az így elhangzott kérésre - szintén a jegyzőkönyvben rögzített módon - az ügy előadója azt válaszolta, hogy bűnjeleket kiadni nem áll módjában, és mivel a videokészülékük csak lejátszásra alkalmas, közvetlenül a kihallgatást követően nincs technikai lehetőség másolat készítésére. A kihallgatáson a meghatalmazott védő helyettese, egy ügyvédjelölt vett részt, ezért az ügy előadója nem zárkózott el attól, hogy a felvételeket későbbi időpontban a meghatalmazott védő is megtekinthesse és amennyiben ennek technikai feltételeit a védelem biztosítja, másolatot készíthessen.
	A nyomozó hivatal az iratokat 1997. február 6-án továbbította vádemelési javaslattal a Pécsi Városi Ügyészséghez, eddig az időpontig a meghatalmazott védő sem a felvételek megtekintése, sem másolatkészítés céljából nem jelentkezett.
	A panaszbeadvány szerint a védelem indítványait a nyomozó hatóság nem teljesítette. Ezzel szemben megállapítható volt, hogy az indítványtétel csupán az iratismertetéskor előterjesztett szabadlábra helyezésre korlátozódott. A vádiratban megfogalmazott indítvány tekintetében a bíróság volt jogosult dönteni. A Pécsi Városi Bíróság 1997. február 19-én kelt végzésében az előzetes letartóztatást fenntartotta.
	A panaszosnak a Legfőbb Ügyészséghez benyújtott, 1997. március 20-án kelt beadványát - amelyben egyrészt a fogvatartásának körülményeit, másrészt a védelemhez való jogának csorbítását sérelmezte - a Nyomozás Felügyeleti Főosztály 1997. április 2-án a Baranya Megyei Főügyészségnek küldte meg. A Főügyészség a beadványt megvizsgálta és vizsgálatának eredményéről 1997. április 10-én a panaszost levélben értesítette. Tájékoztatták arról, hogy a sérelmesnek tartott körülmények miatt a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező Tolna Megyei Főügyészséghez fordulhat, a büntetőeljárással kapcsolatos kifogásait pedig - mivel az ügy időközben bírói szakba került - a bíróságon adhatja elő.
	A fentiek alapján az ügyben eljáró hatóságok munkájában nem állapítható meg olyan sérelmes intézkedés vagy mulasztás, amely alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot okozott volna, ezért a további vizsgálatot megszüntetem.  

Budapest, 1999. április 30.

Dr. Polt Péter