OBH 6853/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné

Kapcsolódó ügyek: 1341/1997, 4056/1997, 4081/1997, 4891/1997, 5005/1997, 5361/1997, 6650/1997, 7194/1997, 7284/1997, 7352/1997, 8309/1997, 8310/1997
Az eljárás megindítása

A fenti számú beadványok panaszosai gépjárművek lefoglalásával, illetve kiadásával kapcsolatos hatósági mulasztásokat, s ezzel összefüggésben téves hatósági intézkedéseket sérelmeznek. Az egyes beadványokban foglalt panaszok kivizsgálása általában véve valamennyi panaszost érinti; ezért a beadványok együttes vizsgálatát az az 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam.

Az adott ügyekben érintett alkotmányos jog az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogbiztonság követelményével összhangban az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jog.

A vizsgált ügyek jellegüket tekintve lényegében véve két nagyobb kategóriába sorolhatóak: 

A bűncselekmény útján szerzett gépjárművel kapcsolatosan a tulajdon keletkezésével összefüggésben a lefoglalás és kiadás kérdésköre, - a Btk. rendelkezései szerint elkobozható gépjárművek jogi sorsa.

A vizsgált ügyekben megállapított tényállások

Az OBH 7194/1997. számú ügyben benyújtott panasz szerint a beadvány előterjesztője 1997. február 24. napján egy Opel Record típusú személygépkocsit vásárolt a XI., Hunyadi J. u. l3-l5. szám alatti autókereskedésben, az adásvételi szerződésen a Fux Export Import Bt. szerepelt eladóként. Amikor két nap múlva át akarta nevére íratni a járművet, azt a lakhely szerinti Dunaújvárosi Rendőrkapitányság, mint a Budapesti III. kerületi Rendőrkapitányság által körözött járművet lefoglalta, majd a tulajdonosnak tekintett V.F.-nek kiadta. Az adásvételi szerződésen feltüntetett cégről utóbb kiderült, hogy fantomcég, s bár nem nyert bizonyítást, hogy a jármű miként került az említett autókereskedésbe, az ügyben eljáró III. kerületi Rendőrkapitányság és a II-III. kerületi Ügyészség olyan álláspontra helyezkedtek, hogy a panaszos a gépkocsit terhelttől szerezte, s így a kiadásra nincs jogcíme. A panaszos szerint azonban az ügynek ténylegesen gyanúsítható terheltje nincsen, s mivel ő egyértelműen igazolni tudja tulajdonjogát, így a járművet ezért is annak kellett volna kiadni, akitől lefoglalták, azaz az ő részére. 

Az OBH 5361/1997. számú ügy panaszosa által 1996. július 2. napján megvásárolt Renault Clio típusú gépkocsiról utóbb kiderült, hogy azt hamis okmányokkal helyezték forgalomba a nem létező Trade Car Kft. nevében. A BRFK Bűnüldözési Főosztály Gépjárműfelderítési Osztály részéről lefolytatott vizsgálat során készített műszaki szakértői vélemény szerint az utóbb megváltoztatott alvázszámú gépjármű eredeti alvázszáma megegyezik a MÜ-CA 289 forgalmi rendszámú, 1996. március 12-én Budapesten eltulajdonított gépjármű alvázszámával. A nyomozás azt is megállapította, hogy a gépjárművet a panaszosnak értékesítő J.N. alaposan gyanúsítható lopott gépkocsik legalizálásában való közreműködéssel. A panaszos a jóhiszeműségére  hivatkozással sérelmezi a gépjárműnek a BRFK XX-XIII. kerületi Kapitányság Bűnügyi Osztálya 160/1996. számú határozatával történő lefoglalását, és azért is kéri részére való kiadását, minthogy a német állampolgár sértettet a külföldi biztosító időközben kártalanította. 

Ugyancsak a BRFK Bűnüldözési Főosztályán van folyamatban a nyomozás 120-9116. szám alatt orgazdaság és más bűncselekmények miatt abban az ügyben, amelynek az OBH 8309/1997. számú beadványt előterjesztő panaszosa azt kifogásolja, hogy az általa ismeretlen személytől jóhiszeműen megvásárolt, majd tőle lefoglalt tehergépkocsit a nyomozóhatóság utóbb nem neki, hanem a gépjármű eredeti tulajdonosának rendelte kiadni. Az ezen határozat ellen bejelentett panaszát elbíráló Fővárosi Főügyészség szerinte tévesen helyezkedett az Nf. 10600/1996/26. számú határozatában arra az álláspontra, hogy a megváltoztatott alvázszámú járművet hamis okiratokkal és egy ténylegesen nem létező Kft. nevében értékesítő ismeretlen személyt az ügy terheltjének kell tekinteni, még akkor is, ha annak formális gyanúsítására nem került sor. 

Az OBH 8310/1997. számú ügy panaszosa szerint az 1996. októberben magánszemélytől megvásárolt gépkocsiját a rendőrség, mint lopott gépjárművet lefoglalta, s azt a Monori Ügyészség a lefoglalást megszüntető határozatában nem neki, hanem az eredeti tulajdonosnak rendelte visszaadni. Mivel a járművet neki értékesítő személy időközben meghalt, így nincs kitől a kárát követelnie. 

L.-né G.G. panasza alapján az OBH 4891/1997. szám alatti ügy tényállása szerint a panaszos házastársa Sz.I.-től egy használt Lada Samara gépkocsit vásárolt. Sz.I. e járművet orgazdaság útján szerezte meg, tudva annak lopott voltáról, és azt meghamisított közokiratok felhasználásával adta el a panaszos házastársának 150.000.- Ft készpénz, és egy 50.000.- Ft értékű használt Skoda gépkocsi ellenében. Sz.I. az adásvételi szerződésen valótlan tartalmú adatokat tüntetett fel, majd az általa átvett Skoda személygépkocsit a Pécsi Supra Car autókereskedés két dolgozója által készített hamis okiratok felhasználásával K.T. pécsi lakosnak értékesítette. 
A panaszos azt sérelmezi, hogy a lefoglalás megszüntetése után egyik járművet sem nekik adták ki, hanem a Lada Samarát a lopást elszenvedett eredeti tulajdonosnak, míg a Skodát az azt megvásárló K.T.-nak. Ennélfogva tévesnek tartja  a Pécsi Rendőrkapitányság 1956/1996. számú lefoglalást megszüntető határozata ellen bejelentett panaszát elutasító Pécsi Városi Ügyészség B. 1258/1996., illetve a Baranya Megyei Főügyészség Nf.B.1777/1996. számú határozatainak azt az indokolását, amely szerint Sz.I. az ő és házastársa ellenére vagyon elleni bűncselekményt nem követett el. Az ügyben a Pécsi Városi Ügyészség vádindítványa alapján a Pécsi Városi Bíróságnál B.681/1997. szám alatt folyik eljárás Sz.I. és két társa ellen orgazdaság bűntette, 2 rb. közokirat, illetve magánokirat hamisítás vétsége miatt.

Az OBH 7352/1997. számú ügy panaszosának a gépkocsija ellopása miatt tett feljelentése alapján a Miskolci Rendőrkapitányságnál 498/1997. szám alatt folyamatban volt büntetőügyben a lopást követően a gépjárművet motorszám, alvázszám cserével a Miskolci OLTIMPEX Kft. közvetítése útján eladták B.J.-né miskolci lakosnak. Utóbbitól a gépkocsit rövidesen eltulajdonították, majd ezután F.Á. alsózsolcai lakostól lefoglalták. A Miskolci Rendőrkapitányság a 498/1997. bü. számú határozatával a gépjármű lefoglalását megszüntette és azt B.J.-né részére kiadni rendelte. A Miskolci Városi Ügyészség a B.J. panaszos által a gépjármű kiadásával kapcsolatban bejelentett panaszt az 1997. május 21-én kelt B.252/1997. számú határozatával olyan indokkal utasította el, hogy a gépjárműnek az első lopás utáni értékesítése kereskedelmi forgalomban történt, így B.J.-né jogszerűen került a személygépkocsi birtokába, nem tudva arról, hogy az bűncselekmény elkövetéséből származik. 

Az OBH 1341/1997. számú ügyben előterjesztett panasz szerint a Fővárosi Közlekedési Felügyelet a lejárt forgalmi engedélyének elvételét követően bevonta a taxi-engedélyét, majd a rendszámtábláját is bevonták. A panaszos állítása alapján az időközben bérbe adott gépjárművet a bérlő jogellenesen értékesítette, azonban a feljelentése nyomán indított eljárást megszüntetve az időközben lefoglalt gépjárművet mégsem az ő részére adták ki. A vizsgálatunk során beszerzett adatok szerint a VIII. kerületi Rendőrkapitányság a hatósági jelzés visszavonásáról 1996. július 4-én kelt 148/18-264/1997. számú határozatával rendelkezett. E határozat a panaszos eddig ismert lakcíméről "elköltözött" jelzéssel érkezett vissza, ám azt a kézbesítő által feltüntetett új lakcímre nem postázták, így V.S. panaszos e határozat elleni jogorvoslati lehetőségével nem élhetett.

R.T. panaszosnak az OBH 4081/1997. számú ügyben előterjesztett beadványa szerint a Pest Megyei Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Osztálya 1996. február 28. napján lefoglalta Alfa Romeo 185 típ. személygépkocsiját, annak bűncselekménnyel kapcsolatos voltára hivatkozással. A gépjármű lefoglalásának megszüntetésére azóta sem került sor. A beszerzett iratok tartalma szerint a panaszostól lefoglalt gépjárművet hamisított vámokmányokkal próbálták meg forgalomba helyezni. Az eljárás folyamán nem lehetett megállapítani, hogy a gépkocsit mely országban és kitől tulajdonították el. A nyomozás adataiból kitűnően a panaszos a szóban forgó járművet nem kereskedelmi forgalomban vásárolta meg az ügyben gyanúsítottként szereplő személytől. A gépjármű lefoglalásának megszüntetése kérdésében a folyamatban lévő ügyet tárgyaló bíróság fog dönteni.

Az OBH 6650/1997. számú ügy panaszosa azt sérelmezi, hogy az adásvétel útján a tulajdonába került Mercedes típ. gépkocsit a Vám- és Pénzügyőrség Nyomozó Hivatala 1996. június 28. napján lefoglalta, noha azt a panaszos még a lefoglalás előtt megvásárolta a Hard Top Kft.-től. Ekként a Veszprém Megyei Főügyészség helytelenül utasította el a B.2495/1996./16. számú határozatával a gépjármű kiadásával kapcsolatos panaszát.
A rendelkezésre álló adatok szerint a még folyamatban lévő nyomozás során a szóban  forgó gépjárművet a csempészet bűntettével gyanúsított A.A.-tól foglalták le a jármű irataival együtt. Az ügyben alapos gyanú merült fel a panaszos által hivatkozott adásvételi szerződés fiktív voltára nézve, s ekként a nyomozóhatóság a tulajdonjog kérdését sem látja tisztázottnak.

10. Az OBH 7284/1997. számú beadványban a PRIGÉP Kft. ügyvezetője a Kft. által kereskedelmi forgalomban megvásárolt személygépkocsinak a VPOP Bács-Kiskun Megyei Nyomozó Hivatala intézkedésével csempészet bűntette miatt történő lefoglalását és egyúttal azt is kifogásolta, hogy az említett hivatal a későbbiek során meghozott Bü. 378/1996./24. számú határozatával ugyan a lefoglalást megszüntette és a járművet a Kft. részére kiadni rendelte, azonban nem rendelkezett a forgalmi engedély kiadásáról. A Kft. panasza alapján a Nyomozó Hivatal a 24. sorszámú határozatával ugyan már rendelkezett a forgalmi engedély visszaadásáról is, azonban a panaszos a vámhivatal raktárából azért nem tudta a járművet elszállítani, mivel a forgalmi engedély időközben eltűnt. A panaszos újabb beadványának az lett a következménye, hogy a szóban forgó nyomozó hivatal a 34. sorszámú határozata ezúttal azt az újabb rendelkezést is tartalmazza, amely szerint a gépjárművet csupán a vámigazgatási eljárás lefolytatása után lehet kiadni a PRIGÉP Kft.-nek. A panaszos ezt az eljárást elsősorban azért sérelmezi, mint hogy a gépjárművet annak idején az ország területére becsempésző M.T. és társai ellen csempészet bűntette miatt indult eljárás során bizonyítási eszközként lefoglalt járművet a Conticar Gépjárműkereskedelmi Kft.-től vámkezelt állapotban vásárolták meg. 

11. Az OBH 5005/1997. számú ügy panaszosa ellen a Vám és Pénzügyőrség Fővárosi Nyomozó Hivatala 117/1997. szám alatt nyomozást rendelt el csempészet bűntette miatt, ennek során a panaszos által vámmentesen vámkezeltetni kívánt VW Passat típusú személygépkocsit lefoglalta. A panaszos állítása szerint ugyan a vételár kifizetésére 1995. augusztus 15. napján került sor,  a járművet pedig 1995. szeptember 29. napján gyártották, az adatokat azonban a belga kereskedő vezette rá az okmányokra, így indokolatlan volt - az egyébként már szükségtelen ideig tartó - eljárás megindítása és a jármű lefoglalása.
A vizsgálatok során megszerzett adatokból kitűnően a Belga Királyság illetékes szervei által teljesített jogsegély eredményeként az volt megállapítható, hogy a magyar vámeljárásban felhasznált számla és megrendelőlap egyaránt hamisítvány. A gépkocsi tényleges vételára a hamisított számlaérték 285.- BEF összegével szemben 474.723.- BEF volt.

12. A Magyar Rádió 1997. március 27-i "Paragrafus" adásában sugárzott riport nyomán   hivatalból került sor az OBH 4056/1997. szám alatt vizsgálat elrendelésére, amelynek lefolytatását utóbb a riportban megszólaló dr. R.Gy. ügyvéd is kérte N.I. ügyfele nevében. A tényállás szerint a BRFK Bűnüldözési Főosztály Gépjárműfelderítési Osztálya 1996. szeptember 30. napján halaszthatatlan nyomozási cselekményként foglalta le az N.I. tulajdonát képező FDM 199 forgalmi rendszámú gépjárművet lopás bűntettének gyanúja miatt, ügyszám nélküli határozattal. Ezt követően alakszerű határozat és az ügyben érintettek értesítésének hiányában, az iratokat áttették a Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnokságára. A panaszos azt sérelmezte, hogy amennyiben bűncselekmény miatt nyomozás indult, úgy az ügynek megfelelő számot kellett volna adni, ha pedig nem történt bűncselekmény, úgy a nyomozás megtagadásáról, illetve megszüntetéséről kellett volna intézkedni. 
A pénzügyőrség Fővárosi Nyomozó Hivatala a riport elhangzása után az 1997. április 10. napján kelt 208/1997. számú határozatával az ismeretlen tettes ellen csempészet, illetve vámorgazdaság miatt indult nyomozást  megtagadta, majd az ugyanezen napon meghozott azonos számú határozatával a lefoglalt gépjárműnek a N.I. részére történő kiadását rendelte el. 

A vizsgálat megállapításai

A.  Általános megállapítások

A gépjárműlopások számának közismert növekedése és az ilyen bűncselekmények felderítésének ezen elszaporodással lépést nem tartani tudó volta, a felderítés eredménytelenségének kérdése körében jelentőséggel bíró kriminalisztikai tényezők elemzése, meghaladja e jelentés kereteit. Tény azonban, hogy napjainkban csak Budapesten átlagosan naponta 20 autót tulajdonítanak el, ennek következtében a piaci forgalomban egyre több lopott gépkocsi jelenik meg, s e társadalmi jelenséggel szemben mind az eredeti tulajdonosok, mind a jóhiszemű vevők védelemre szorulnak.

A lopott gépkocsikat azok megtalálása esetén a nyomozó hatóság lefoglalja, amennyiben fennállnak a Be. 101. §-ában meghatározott előfeltételek. Mivel a lefoglalással a tulajdonos a tulajdonjogát nem veszíti el, a Ptk. 99. §-ában írt rendelkezés értelmében a lefoglalás tartama alatt bekövetkezett értékcsökkenés viselésének kötelezettsége is őt terheli. Bár a polgári jogviták rendezésére hivatott ítélkezési joggyakorlat szerint az utóbb említett jogcímen a nyomozó hatósággal szemben általában semmilyen igény nem támasztható, kivételesen azonban felmerülhet a Ptk. 349. § (1) bekezdésében foglalt kártérítési felelősség kérdése, ha a nyomozó hatóságot a lefoglalás megszüntetésével kapcsolatban valamilyen mulasztás terheli, illetve amennyiben az intézkedés indokolatlanul hosszú ideig tart. Az ebben a körben jelentkező tapasztalatok felvetik a lefoglalásra vonatkozó eljárásjogi rendelkezéseknek a szükségesség és arányosság alapjaira nézve történő időközi felülvizsgálatára vonatkozó előírással kiegészítését. 

A jelen vizsgálat során felmerülő esetek túlnyomó többségében az a kérdés mutatkozik a legproblematikusabbnak, hogy a lefoglalás megszüntetésekor a nyomozó hatóság a járművet kinek köteles kiadni. Erről a Be. 102. §-ának (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta.

A lefoglalás oka általában a lopás vagy más bűncselekmény elkövetése; jogos tehát az a követelmény, hogy a nyomozó hatóságnak a jelenleg hatályos rendelkezések alapján is tudnia kell arról, amely szerint a gépkocsira a terhelt és a lefoglalást elszenvedőn kívül másnak is lehet igénye. Következésképpen a törvényi előírásból kifolyólag azért is köteles vizsgálni a tulajdonos személyét, minthogy az ebben a körben elkövetett mulasztás, illetve a nem megfelelő személy részére történő kiadás - esetlegesen, az adott ügy körülményeihez képest - megfelelő alapul szolgálhat a hivatali jogkörben okozott kárért fennálló felelőssége megállapításához. (Legf. Bír. Pf.I.22.110/1993/5.)

Mindezen tényekből következően, leszűkített megfogalmazására is figyelemmel, többféle jogértelmezésre adhat alapot, és ekként - a később kifejtettekhez is képest - megkérdőjelezhető a Legfőbb Ügyészségnek a Be. 102. §-ával kapcsolatos l. számú állásfoglalása helyessége. Eszerint "a lefoglalt dolog csak abban az esetben adható ki a sértettnek, ha azt a terhelttől vagy attól a személytől foglalták le, aki azt a terhelttől vette át. Más esetben a dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták".

A tulajdonjog védelméhez fűződő alkotmányos jog szempontjának helyes értelmezését tartalmazza a jelenleg hatályos Be. magyarázatára vonatkozó kézikönyv 321. oldalán idevonatkozóan kifejtett álláspont amely szerint: "annak részére, aki tulajdonjogát kétségtelenül igazolta, a lefoglalt dolgot ki kell adni."

A gyakorlat nem követi az ugyanitt hivatkozott azt az eljárást, amely szerint más személy részére kiadás esetén attól a személytől, akitől a dolgot lefoglalták, a kiadással kapcsolatos beleegyező nyilatkozatot szereznek, jóllehet ezzel az eljárással elkerülhetővé válna, hogy a károsult hátrányos helyzete, amit vagyoni jogaiban a bűncselekmény okozott, a bűnjelre vonatkozó érdemi döntésig megmaradjon. 

A büntetőeljárásra vonatkozó T. 5013. számú törvényjavaslat 155. § (2) bekezdése a lefoglalás megszüntetését a jelenleg hatályos Be. idevonatkozó rendelkezésétől eltérően szabályozza, ugyanis főszabályként azt írja elő, hogy a lefoglalás megszüntetésekor a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, aki a bűncselekmény elkövetésekor a dolog tulajdonosa volt és ezt kétséget kizáró módon igazolni tudja. Ha  nincsen olyan személy, akinek a (2) bekezdés szerint a dolgot ki kell adni és ez az eljárás adataiból sem tűnik ki, a (3) bekezdés rendelkezése szerint a dolgot annak kell kiadni, aki a kiadása iránt alaposnak látszó igényt jelentett be. A törvényhely (4) bekezdése alapján pedig, ha olyan személy sincs akinek a (3) bekezdés szerint lehetne a dolgot kiadni vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták. 

A javaslat idevonatkozó rendelkezései értelmében nem vitatható, hogy egyrészről a lopás előtti (valódi) tulajdonos könnyebben hozzájutna a gépjárművéhez, másfelől sokkal kevesebb esetben kerülne sor a gépjárművek amortizálódásával is járó, esetlegesen több éves tárolási  idő igénybevételére. Ekként e rendelkezések elvileg kétségkívül az eddigi előírásoknál megalapozottabban védik a tulajdonhoz való alkotmányos jog érvényesülését. Ugyanakkor nem hagyható figyelmen kívül, hogy a  Ptk. 118.§ (1) bekezdése értelmében a kereskedelmi forgalomban eladott dolgon a jóhiszemű vevő akkor is tulajdonjogot szerez, ha a kereskedő nem volt tulajdonos. Az utóbbi törvényhely (2) bekezdése szerint pedig kereskedelmi forgalmon kívül is megszerzi a tulajdonjogot a jóhiszemű és ellenértéket nyújtó vevő attól, akire azt a tulajdonos rábízta.

A Ptk.-nak az utóbb idézett - a "nemo plus iuris..." elvét áttörő - rendelkezéseihez kapcsolódóan a Be. tervezete sem látszik alkalmasnak a tulajdonszerzés bizonytalanságával összefüggő problémának megoldására. Jelentősen megnőtt ugyanis azoknak a polgári pereknek száma, amelyek tárgya a nem tulajdonostól való szerzés jogkövetkezményeinek meghatározása.

A vizsgált ügyekben megállapítható körülményeket illetően a tulajdonjog védelméhez fűződő alapvetően fontos szempontok alapján, tehát indokoltnak mutatkozik a Ptk.-nak a tulajdonjog védelmére hivatott 116. §-a olyan értelmű módosítása, hogy e törvényhely - a (2) bekezdésben szabályozott ingatlan-nyilvántartáshoz hasonlóan - a gépjárművek tulajdonjogának nyilvántartásba vételére nézve is tartalmazzon rendelkezést. Ebből következően a büntetőeljárásra vonatkozó törvényjavaslat 155. §-ában foglaltakat azzal kellene kiegészíteni, hogy a törvény alkalmazásában tulajdonosnak az előzőekben hivatkozott - a tulajdonjog fennállását hitelesen tanúsító - nyilvántartásban tulajdonosként feltüntetett személyt kell tekinteni:

Mindezek tükrében kétségtelenül jogosnak tekinthető a Bírósági Határozatok 1996/8. számában közzétett cikkben is felvetett álláspont, amely szerint a jóhiszemű vevőnek ne kelljen vizsgálnia, hogy a telephelyen tárolt gépkocsira a vele adásvételi szerződést kötő kereskedő milyen módon jutott hozzá a járműhöz. Ezzel a szemponttal egyetértve, és az ún. "fantom" cégek egyre elszaporodó számára is tekintettel tehát a gépjármű-kereskedelmi tevékenység folytatására vonatkozó szigorú ellenőrzés megkövetelése is indokoltnak mutatkozik. Ennek kapcsán jogosan vetődik fel az üzletek működéséről és a belkereskedelmi tevékenység folytatásának feltételeiről szóló 4/1997. (I.22.) Korm. rendeletben a működési engedély kiadására, az üzletek nyilvántartására vonatkozóan az illetékes önkormányzat jegyzőjének jogkörébe utalt ellenőrzési kötelezettségnek az eddiginél hatékonyabb gyakorlásának igénye. 

A rendőrség a forgalomban lévő gépjárművek fontosabb adatairól közhitelű nyilvántartást is vezet, amelynek keretében a tulajdonjog igazolására szolgáló hatósági bizonyítványt állít ki. Kérdés, hogy a hatóság mennyiben tartozik felelősséggel az általa vezetett nyilvántartás, illetőleg az általa kiállított forgalmi engedély adatainak helyességéért. Az általánosnak tekinthető felfogás szerint a hatóság az említett hiányossággal okozati összefüggésben álló károkért a Ptk. 349. §-ában (1) bekezdésében foglalt feltételek fennállása esetén köteles helytállni (BH 1996/8. számában közzétett cikk).

A közúti közlekedés rendőrhatósági igazgatásáról szóló 20/1990. (VIII.6.) BM rendelet 1998. január 1-től való hatályon kívül helyezésével az ezen jogszabály helyébe lépő 48/1997. (VIII.26.) BM rendeletnek a fentebbiekben már idézett rendelkezései, közöttük elsősorban a törzskönyv bevezetése nyomán, igazgatásrendészetileg kétségkívül könnyebben bizonyíthatóvá válik a gépjármű tulajdoni helyzete. Ámde attólt eltekintve, hogy mindemellett szükségesnek mutatkozik az Országos Járműnyilvántartás további korszerűsítése, minthogy e nyilvántartásnak jelenleg is fennálló hiányosságai megszüntetésére irányuló intézkedések sem szűntetik meg a - különösképpen a szabadpiacokon történő - vásárlások kockázati elemeit; a fentebb kifejtettekhez képest a gépjárművek tulajdonjogának a  Ptk. szabályaival összhangban álló bizonyításának szükségessége az ingatlan-nyilvántartáshoz hasonló közhitelű nyilvántartásba vételét is indokolttá teszi.

B. A konkrét ügyekkel kapcsolatos megállapítások
Az előzőekben kifejtett általános megállapítások tükrében előljáróban tehát az az általános következtetés vonható le, amely szerint az adott körben jelentkező problémák mindenekelőtt felvetik a gépjárművek központi nyilvántartásának korszerű, biztonságos rendszere kialakításának igényét. A Ptk. 116. §-ának - az előzőekben részletezett módosításához kapcsolódó jogszabályok alapján kialakított - közhitelű, megbízható nyilvántartás adattartalma pedig - a büntető eljárásjog említett rendelkezésével összefüggésben - a tulajdonjog igazolásának kérdésére nézve, kellően megalapozott támpontul szolgálhat. Ennek az igényét a vizsgálatnak a következőekben felsorolt ügyekben észlelt körülményei is mindenben alátámasztják. 

ad. 1. A panaszos a beadványban az ügyében hozott ügyészi határozatok - köztük a Fővárosi Főügyészség Nf. 5636/1997/A-II. számú határozatának a Be. rendelkezéseinek meg nem felelő voltát sérelmezi. A rendelkezésre álló adatokból megállapíthatóan a szóban forgó gépjárművet V.F. vásárolta meg kereskedelmi forgalomban, majd e vásárlás után követték el a jármű eltulajdonítását. E bűncselekménynek az ügyészi határozat szerinti feltételezett - ám eddig ismeretlen - elkövetőjének - megbízása alapján közvetítő tevékenységet kifejtő Autó-Ázsió Kft. telephelyén a járművet utóbb a panaszos vásárolta meg. Tény, hogy a Fux Bt. nevével jogosulatlanul visszaélő elkövető megbízása nyomán létrejött adásvételi szerződés alapján a panaszos nem szerezhetett tulajdonjogot.

        Helytállónak tekinthető tehát a panaszos által sérelmezett ügyészi határozatban kifejtett az az álláspont, amely szerint a panaszos a körözés alatt álló gépjárművet nem kereskedelmi forgalomban, hanem azon kívül vásárolta, illetve vette át olyan személytől, akire azt a tulajdonos nem bízta. Ekként a lefoglalás megszüntetésénél a Be. 102. § (2) bekezdésének nem a főszabályát, hanem azt a kivételes rendelkezését kell alkalmazni, amely szerint a gépkocsit a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazoló V.F.-nek kell kiadni. Ilyen körülmények között pedig az adott esetben alkotmányos visszásság nem volt megállapítható.

ad. 2. A panaszos által hivatkozott ügyben a nyomozás a gyanúsítottak nagy száma, s az ügyben lefoglalt többszáz gépjármű vizsgálata miatt, még nem fejeződött be. Az ügyben megállapítható tények szerint az egy ugyancsak nem létező autókereskedés nevében, hamis okmányokkal értékesített és forgalomba helyezett gépjármű lefoglalására jogszerűen került sor. A bűncselekményre vonatkozó alapos gyanú megállapítása esetében, amennyiben a német biztosító társaság a külföldi sértettet kártalanította, s a járműre igényt tart, úgy sor kerülhet a gépkocsinak a biztosító részére történő kiadására. Ha viszont a járművet a fiktív cég megbízottjaként fellépő személytől átvevő J.N. tekintetében a bűncselekmény alapos gyanúja nem állapítható meg, úgy a vizsgálat eredményeként a gépjárművet a panaszosnak adják ki. Ennél fogva ez esetben alkotmányos visszásságra okot adó körülmény nem volt megállapítható.

ad. 3. A szóban lévő esetben a Be. 102. §-ának fentebb idézett rendelkezése értelmében a lefoglalt gépjárműnek a tulajdonjogát kétségtelenül igazoló és a terhére megvalósított lopás károsultjaként a kiadás iránt  jogosnak látszó igénnyel fellépő sértett részére történő kiadás helyessége nem vitatható. A panaszos ugyanis a gépjárművet az orgazdaság és okirathamisítás feltételezett elkövetőjétől vette át, következésképpen a Ptk. 118. § (1) bekezdésével kapcsolatban fentebb kifejtettekre is figyelemmel alkotmányos visszásság ez esetben sem állapítható meg. Más kérdés, hogy a panaszos a gépjárműbe beszerelt tartozékokat illetően, az értéknövelő beruházására nézve - akár azok kiszerelése, akár azok ellenértéke megtérítése formájában - igényt tarthat. 

ad. 4. A jelen esetben a lopás sértettje a tőle eltulajdonított gépjármű kiadására nézve szintén jogosnak látszó igényt jelentett be, és tulajdonjogát kétséget kizáróan igazolta. A panaszost ért kárral kapcsolatban előterjeszthető polgári jogi igény érvényesítésére sincs lehetőség, mivel az adatokból következően a járművet tőle átvevő - feltehetően a tolvajlásban közreműködő, illetve orgazda elkövető - időközben elhunyt. Mivel a gépjármű kiadását illető rendelkezés nem kifogásolható, így ez esetben sem állapítható meg alkotmányos visszásság.

ad. 5. Más a helyzet ebben az ügyben, amelynek panaszosa az általa az orgazdaság elkövetőjétől hamis néven, hamis okmányokkal kereskedelmi forgalmon kívül megvásárolt Lada Samara típ. gépjárművet a rendőrség a lopást elszenvedett tulajdonosnak adta ki, viszont a vételár egy része ellenében Sz.I.-nek átadott Skodát az utóbbi személy, valamint két autókereskedésbeli alkalmazott társa által meghamisított okirattal K.T.-nek eladta. Bár a vádirat szerint K.T. a Skodát valótlan tartalmú szerződés alapján vette meg, az utóbb említett járművet a nyomozás során mégis neki adták ki azzal az indokolással, hogy azt nem a terhelttől vette át. 

Álláspontom szerint a Baranya Megyei Ügyészség Nf.B.1774/1996. számú határozatának törvényessége, a Be. 102. § (2) bekezdésének alkalmazása szempontjából, vitatható. A tényállásban is foglaltak szerint azonban jelenleg az említett gépkocsival is kapcsolatban megvalósított bűncselekmény miatt a Pécsi Városi Bíróságnál indított büntetőügy folyamatban létére tekintettel - az Obtv. 29. §-ában foglalt rendelkezésből következően, amely szerint az országgyűlési biztos jogköre nem terjedhet ki bírósági ügyek vizsgálatára -, a beadvánnyal kapcsolatban foglaltakra nézve nincs hatásköröm.

ad. 6. Az OBH 7252/1997. számú ügyben rendelkezésre álló adatok szerint a panaszostól ellopott gépjárművet az átalakítását követően más rendszámmal B.J.né a miskolci OLTIMPEX  Kft. közvetítői tevékenysége útján vásárolta meg. Tisztázatlan, hogy a Kft. a vásárlásról szóló megállapodást a saját nevében - bizományosként, illetve tulajdonosként, vagy csupán megbízottként - kötötte-e. E körülménynek azért van jelentősége, minthogy az ítélkezési gyakorlat szerint (Legf. Bír. Pfv. IV.22.633/1994/5.) csupán az előbbi megállapodásnak lehet tulajdonjogot keletkeztető hatása, viszont nem alapozta meg a vevő tulajdonszerzését, ha a kereskedő pusztán megbízottként járt el, mivel ekkor az üzletkötésben csak képviselőként vett részt. Ez esetben pedig a gépjárművet a lopás előtti eredeti tulajdonosnak, azaz a panaszosnak kellett volna kiadni. Ezért az Obtv. 20. §-ának (1) bekezdésében írt jogkörömnél fogva a lefoglalást megszüntető határozat törvényességének felülvizsgálata iránt intézkedtem.

ad. 7. A rendelkezésre álló adatokból megállapíthatóan a panaszos - az 1996. október 17-én történt tanúkénti meghallgatása során tett nyilatkozatából kitűnően - a szóban forgó gépjármű eltulajdonítása miatt 1996. július 19. napján tett feljelentésekor nem nyilatkozott arról, hogy 1996. július 3-ig a járművet R.J. részére bérbe adta, ellenben mivel eddig az ideig a gépjárművet nem kapta vissza, tette meg a feljelentést ismeretlen tettes ellen. Ekként a panaszos ebben a körben a hatóságot megtévesztette. A forgalmi engedély visszavonásáról szóló határozatnak új lakcímére való kézbesítésének elmulasztása folytán  a panaszos nem élhetett a jogorvoslati jogával. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított ezen jogorvoslati jog megsértésével ugyan alkotmányos visszásság keletkezett, amely visszásság azonban az ügy egyéb körülményeihez képest olyan csekély jelentőségű, hogy az Obtv. 17. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezés az országgyűlési biztos további vizsgálatát nem teszi szükségessé. 

ad. 8. A panaszostól lefoglalt gépjárművet bűncselekmény útján, hamisított vámokmányokkal helyezte forgalomba az az elkövető, akitől a panaszos az autót megvásárolta. Ekként a lefoglalásra törvényesen került sor, s a lefoglalás megszüntetéséről, illetve a gépjármű további sorsáról a folyamatban lévő bírósági ügyben fognak dönteni. Ekként az Obtv. 29. §-ában foglalt és előzőekben idézett rendelkezésekből következően, az ügy vizsgálatára ez esetben sincs hatáskörünk. 

ad. 9. A panaszos által még a lefoglalás előtt megvásárolt Mercedes gépjármű vámkezelésére lényeges adatok meghamisításával került sor. Ekként a Btk. 314. §-ának előzőekben idézett rendelkezésére tekintettel a törvényben kötelezően előírt elkobzásnak lehet helye. Mivel tehát a gépjárműnek a Be. 101. § (1) bekezdése a.) és b.) pontja alapján - tárgyi bizonyítási eszközként, illetve elkobozható dologként - történő lefoglalásának törvényessége nem vitatható, így az adott esetben alkotmányos visszásság sem állapítható meg. 

ad. 10. A PRIGÉP Kft. a gépjárművet kereskedelmi forgalomban vámkezelten vásárolta meg, ezért a forgalmi engedély eltűnéséért is felelőssé tehető Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozó Hivatalának a lefoglalást megszüntető előző határozatokat a 34. sorszámú határozatával módosító az a rendelkezése, amely szerint a gépjármű kiadására csupán a vámigazgatási eljárás lefolytatása után kerülhet sor; az Alkotmány  2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság sérelme folytán alkotmányos visszásságot okozott, ezért a szóban forgó határozat törvényességi vizsgálata iránt intézkedtem.

ad. 11. Az illetékes külföldi szerveknél még folyamatban lévő nyomozás eddigi adatai szerint a panaszos alaposan gyanúsítható a Btk. 312. § (1) bek. a.) pontjába ütköző és a (2) bek. c.) pontja szerint minősülő csempészet bűntettével halmazatban a Btk. 276. §-ába ütköző magánokirat hamisítással. A Be. 5. §-ának (1) bekezdésében írt rendelkezés értelmében a büntetőügyekben eljáró hatóságok feladata a tényállás megállapítása, továbbá a bizonyítékok mérlegelése. Az országgyűlési biztos nem büntetőügyekben eljáró hatóság, ezért nem foglalhat állást a bűncselekmény elkövetésére vonatkozó alapos gyanú meglétéről, illetve hiányáról sem, hanem azt kell vizsgálnia, hogy az eljáró hatóságok intézkedéseikkel vagy intézkedésük elmulasztásával okoztak-e alkotmányos visszásságot. A jelen esetben a személygépkocsinak a Be. 101. § (1) bek. a)-b.) pontja szerinti lefoglalása annak tárgyi bizonyítási eszközként, illetve elkobozható dologkénti biztosítása, hatósági birtokba vétele érdekében történt. Így a panaszos által sérelmezett alkotmányos visszásság az ügyben sem a lefoglalást érintően, sem az eljárás elhúzódása miatt nem volt megállapítható. Az eljárás elhúzódására egyébként - az ügy jellegén túlmenően - az is okot adott, hogy K.F. panaszos idézés ellenére nem jelent meg a nyomozó hatóság előtt. 

ad. 12. A szóban forgó esetben megállapított adatokból következően a jármű lefoglalására nem kellően megalapozott tények alapján került sor, másrészt pedig a BRFK Bűnüldözési Főosztálya Gépjárműfelderítési Osztályának a tényállásban részletezett eljárásával (szám nélküli határozat, a felek értesítésének elmulasztása, alakszerű határozat hiányában való áttétel stb.) mindenképpen sérült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye. 

Az adott körülményekből következtethetően a jelen eljárás során szóba jöhetett volna a 117/1984. IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasítás fentebb idézett azon rendelkezésének mérlegelése, amely lehetővé tette volna a járműnek a panaszos őrizetében hagyását.

Bár a gépjármű lefoglalását időközben megszüntették és azt a panaszos ügyfele részére kiadni rendelték, ekként a panaszt e részében orvosolták, az utóbb említett alkotmányos visszássággal kapcsolatban azonban ugyancsak indokoltnak láttam az eljárás törvényességének ügyészi felülvizsgálatát.

Ajánlások

Az együttes vizsgálat megállapításai alapján a feltárt alkotmányos visszásságok orvoslása érdekében az alábbi ajánlásokat teszem:

l.) Élve az Obtv. 25. § (1) bekezdésében biztosított jogommal, javaslom hogy az igazságügyi miniszter 

   1.l tegyen intézkedéseket a Ptk. 116. §-ában foglalt rendelkezéseknek olyan      értelmű módosítására, illetve kiegészítésére nézve, amely a gépjárművek  tulajdonjogának nyilvántartását az ingatlan-nyilvántartáshoz hasonlóan közhitelű és konstitutív módon tartalmazza -
         ezzel összhangban a Be. tervezetének 155. §-ában foglalt javaslat egészüljön ki azzal a szabállyal, amely szerint a törvény alkalmazásában azt kell tulajdonosnak tekinteni, akit a módosított  Ptk. szabályai szerinti nyilvántartás tulajdonosként feltüntet.

Javaslom, hogy az igazságügyi miniszter

  1.2 Gondoskodjék a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló 117/1984. IM-BM-PM-LÜ. utasításnak nyílt jogszabály formájában történő és a jelenlegi követelményeknek megfelelő, korszerű újraszabályozásáról.

Kérem a belügyminisztert, illetve az igazságügyi minisztert, hogy a Ptk. 116. §-ának módosítása szerinti gépjármű-nyilvántartás részletes rendelkezéseit tartalmazó külön jogszabályt közösen alakítsák ki.
Egyben kérem az igazságügyi minisztert és a belügyminisztert, hogy javaslataimmal kapcsolatos állásfoglalásaikról, illetve intézkedéseikről az Obtv. 25. §-ában írt 60 napos  határidőn belül tájékoztatni szíveskedjenek.

2.) Élve az Obtv. 20. § (1) bekezdésében biztosított jogommal, ajánlom, hogy a  belügyminiszter

   2.1 Tegyen mielőbbi intézkedéseket a Magyarországon forgalomba állított  gépjárművek központi igazgatásrendészeti nyilvántartásának közhitelű, nyilvános és biztonságos rendszerének kialakítása érdekében, - az igazságügyi miniszternek tett ajánlásokra is figyelemmel.
    
   2.2 Gondoskodjék arról, hogy az önkormányzatok jegyzői a gépjármű-kereskedelmi   tevékenység  folytatásával kapcsolatos jogkörük keretében fokozottabban éljenek a 4/1997. (I.27.) Korm. rendelet 7-8. §-aiban foglalt előírásoknak az eddiginél hatékonyabb érvényesítésével. 

     2.3 Kérem a legfőbb ügyészt, vizsgálja felül a Be. 102. §-ával kapcsolatban készített 1. számú állásfoglalását és intézkedjék az ebben a körben folytatott gyakorlatnak - a tulajdonhoz fűződő alkotmányos szempontokhoz is megfelelően igazodó - egységessé tételéről.

       2.4 Vizsgálja felül továbbá a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló 117/1984.  (ÉK.12.) IM-BM-PM-LÜ. sz. együttes utasítás 5. § (1) bekezdésében és a 22. § (6) bekezdésében biztosított őrzési, kezelési lehetőségnek az eddigi alkalmazási körét és tegyen intézkedéseket az ezen intézkedésnek a korábbinál fokozottabb alkalmazhatóságára nézve. 

3.) Kérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy gondoskodjék a BRFK    gépjárműfelderítéssel foglalkozó egysége ügyvitelének korszerűsítéséről.

Kérem a belügyminisztert, a legfőbb ügyészt és az országos rendőrfőkapitányt, hogy az ajánlásaimmal, illetve javaslataimmal kapcsolatos állásfoglalásaikról, illetve intézkedéseikről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében előírt 30 napi határidőn belül tájékoztatni szíveskedjenek.

Budapest, 1998. február 16.

Dr. Polt Péter

F ü g g e l é k 

A vizsgált ügyekben jelentőséggel bíró jogszabályok:

Az 1973. évi I. tv. a büntetőeljárásról:
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
        a) a tárgyi bizonyítási eszköz,
        b) a törvény szerint elkobozható, vagy
        c) amelynek birtoklása jogszabályba ütközik.

   (2) A lefoglalt dolgot a hatóság letétbe helyezi. A megőrzésről egyéb módon kell gondoskodni, ha a dolog letétbe helyezésre nem alkalmas, vagy ezt más fontos ok indokolja.

102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik. 

   (2) A lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták, a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta.

Be. 82. § (1) Tárgyi bizonyítási eszköz minden olyan dolog, amely a bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, így különösen az, amely a bűncselekmény elkövetésének nyomait hordozza, vagy a bűncselekmény elkövetése útján jött létre, amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amelyre a bűncselekményt elkövették.

Az 1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (a továbbiakban: Btk):

314. § (1) Az e fejezetbe foglalt bűncselekmény esetén az elkövető tulajdonában lévő dolgot, amelyre a bűncselekményt elkövetik, el kell kobozni.

   (3) Pénzmosás, csempészet és vámorgazdaság esetén el kell kobozni azokat az anyagi javakat, azt az árút, amellyel a bűncselekményt elkövetik. Ha az anyagi javak, az árú nem az elkövető tulajdona, és az elkobzás a tulajdonosra méltánytalan hátrányt jelentene, feltéve hogy az elkobzás mellőzését nemzetközi jogi kötelezettség nem zárja ki, az elkövetőt a javak, az árú értékének megfizetésére kell kötelezni.

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény:

118. § (1) A kereskedelmi forgalomban eladott dolgon a jóhiszemű vevő akkor is tulajdonjogot szerez, ha a kereskedő nem volt tulajdonos.

  (2) A kereskedelmi forgalmon kívül is megszerzi a tulajdonjogot a jóhiszemű és ellenértéket nyújtó vevő attól, akire azt a tulajdonos rábízta.

117/1984. (IK.12.) IM-BM-PM-LÜ. utasítás a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról:

5. § (1) Ha a lefoglalt dolog letétbe helyezésre nem alkalmas, vagy ezt más fontos ok indokolja /Be. 101. § (2)/, a nyomozó hatóság azt az érdekelt őrizetében hagyhatja.

  (2) Ha a nyomozó hatóság a bűnjelet az érdekelt őrizetében hagyja, a lefoglalásról szóló okiratban az érdekeltet a kötelezettségeire és jogaira kell figyelmeztetni. 

  (3) Ha a nyomozó hatóság a lefoglalt gépjárművet, hajót, légi járművet az érdekelt őrizetében hagyja, a lefoglalásról értesíteni kell azt a rendőri szervet, illetőleg hatóságot, amely a járművet nyilvántartja, illetve az üzembe helyezést engedélyező okiratot kiadta. Ebben az esetben a nyomozó hatóság a hatósági jelzéseket, valamint az utasítás 2.§ (1)-(3) bekezdésében meghatározott okmányokat bevonja és azokat a bűnjel jegyzékhez csatolja.

A közúti közlekedés rendőrhatósági igazgatásáról szóló 20/1990. (VIII.6.) BM. rendelet

9. § A forgalmi engedély és a rendszámtábla kizárólag arra a gépjárműre érvényes, amelyre kiadták, illetve kijelölték.

10. § (3) E rendelet szempontjából a gépjármű forgalmi engedélyének jogosítottja az a természetes vagy jogi személy, ezek jogi személyiséggel nem rendelkező szervezete, akit a rendőrhatóság a gépjármű tulajdonosaként nyilvántartásba vesz és a forgalmi engedélybe bejegyez. 

Az utóbbi jogszabályt 1998. január 1. napjától hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő 47/1997. (VIII.26.) BM. rendelet 10. § (1) bekezdésében foglaltak szerint: Az adott rendelet alkalmazásában a jármű tulajdonjogát igazoló okirat a törzskönyv. A rendőrhatóság a jármű első forgalomba helyezése során annak, aki a jármű tulajdonjogát igazolja, törzskönyvet ad ki.

10. § (2) bekezdése szerint: A jármű elidegenítése esetén a tulajdonos változásnak a forgalmi engedélyben és a nyilvántartásban történő átvezetése csak az előző törzskönyv bemutatásával, annak bevonását követően történhet meg.