OBH 6751/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Bakos Anita

A vizsgálat megindítása

	A SOTE Oktató Kórház Kardiológiai Osztályának főorvosa 1997-ben beadvánnyal  fordult az országgyűlési biztoshoz, amelyben sérelmezte, hogy a Semmelweis Orvostudományi Egyetem az Oktató Kórház Kardiológiai Osztályának a megszüntetéséről hozott döntése során nem vette figyelembe a betegellátás szempontjait. Véleménye szerint a teljes kihasználtsággal és rentábilisan működő osztály megszüntetése veszélyezteti a betegellátást. A panasz alapján felmerült az Alkotmányban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének a gyanúja, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam. 

	A vizsgálat során megkerestem a SOTE rektorát és tájékoztatást kértem a SOTE Oktató Kórház átszervezéséről és arról, hogy az ott ellátott betegek további ellátását miképpen kívánják megoldani. 

Az érintett alkotmányos jog

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA

70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai

	A főorvos által vezetett kardiológiai osztály 1993-ban alakult. Az osztályon a beadvány születésének időpontjában 41 ágy volt, ebből 36 spec. kardiológia ágy és 4 ágyas coronária őrző. Az osztály alapfeladatán kívül ellátja a kórház és a rendelőintézet ergometriás vizsgálatait (1996-ban 1400-at), és 24 órás Holter EKG monitorozását (1996-ban 955). Az osztály orvosai látták el 1991 óta a szívátültetésre várók kórházi előkészítését, valamint postoperatív kórházi kezelését. 1995 óta az osztály feladata a szívátültetésre jelölt közel száz beteg kiválasztása és transzplantációs ambulancián való kontrollálása és a riadóprogram összeállítása. Az osztályon a beadvány tételének az időpontjában 5 betöltött orvosi státusz volt.

	A főorvos úgy tájékoztatott, hogy az osztály annak ellenére rentábilis tudott maradni, hogy a szívtranszplantációs program fent említett teendőiért az egészségbiztosító támogatást nem adott (csak a már átültetett betegek után jár külön térítés), pedig ezen az igen súlyos állapotban lévő szívbetegek sokkal hosszabb ápolási időt, és sokkal többe kerülő gyógyszeres kezelést igényelnek. A coronária őrző működését külön nem finanszírozza: az osztály bevételeinek kell fedezni az ottani magas gyógyszerköltségeket és a dolgozók fizetését is. A főorvos megítélése szerint az osztály működése - összehasonlítva más hasonló osztályokkal - szakmai szempontból is rendkívül eredményes volt. A főorvos a fenti tények fényében rámutatott arra, hogy az osztály tervezett megszüntetése egy rentábilis, jól működő, a betegek által szeretett komplett kórház helyett egy szakmailag hiányos spektrumú, a költségvetés szempontjából deficites, a dupla beteglétszámot előrelátható gondokkal ellátó intézetet eredményez. 

	Az egészségügyi ellátási kötelezettségekről és a területi finanszírozási normatívákról szóló 1996. évi LXIII. törvény átalakította az egészségügyi szolgáltatások finanszírozásának a rendszerét. Az új finanszírozási rendszer úgy működik, hogy a társadalombiztosítás szolgáltatásokat vásárol a különböző tulajdonban álló egészségügyi intézményektől és így biztosítja az egészségügyi szolgáltatásokat az ellátásra jogosult biztosítottak számára. Az idézett Törvény országosan egységes szempontú normatívák alapján meghatározza azokat a keretszámokat, amelyeket az egészségbiztosító köteles finanszírozni, illetőleg finanszírozhat a járóbeteg- és a fekvőbeteg szakellátásban. A törvényben lefektetett normatívák által behatárolt keretek között kötik meg az egészségügyi szolgáltatást nyújtó intézmények az ún. kapacitáslekötési megállapodásokat a területileg illetékes MEP-pel, amely meghatározza, hogy az adott kórház mennyi ágyszámmal tud működni.  Ezen belül a fenntartó, ebben az esetben a SOTE határozza meg, hogy melyik osztályon mennyi ágyat kell megszüntetnie. 

	Az egészségügyi finanszírozással kapcsolatos panaszok vizsgálatára az országgyűlési biztos hatásköre rendkívül szűk körű. Az Alkotmánybíróság 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában kimondta, hogy az egészségügyi finanszírozási rendszer ilyen átalakítása nem alkotmányellenes, ugyanis a rendszer helyességének, hatékonyságának és eredményességének megítélése nem alkotmányossági kérdés. Az Alkotmány alapján az sem vizsgálható, hogy az átalakításnak ez a konstrukciója szakmailag megalapozott-e, mennyiben felel meg a célszerűségi, takarékossági követelményeknek, illetőleg, hogy a jelenlegi rendszer valóban pazarló-e, vagy legalábbis túlfinanszírozott. Mindezeknek szempontoknak a megítélése és a lehetséges átalakítási struktúrák közötti választás a törvényhozó szabadságába tartozik, egyúttal azonban a törvényhozó felelőssége is. 

	Az országgyűlési biztos álláspontja szerint az egészségügy finanszírozási problémai, a súlyos forráshiány azonban súlyosan érinti mind az ellátást igénybevevők, mind az egészségügyi dolgozók alkotmányos emberi jogait. Az élethez, továbbá a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásságot okoz, ha finanszírozás hiányosságai az ellátást veszélyeztetik, és emiatt valamely jogosult, vagy a jogosultak egy csoportja ellátatlanul marad. Ezért az országgyűlési biztos az ágyszámleépítéssel és a kórházi osztályok megszüntetésével kapcsolatos panaszokat csak abból a szempontból vizsgálhatja, hogy a tervezett változtatások ellenére az ellátás alkotmányosan szükséges minimumát továbbra is biztosítják-e, vagyis az átalakulás következtében a betegek egy csoportja nem marad-e ellátatlanul. Ezen kívül az átalakításnak nincs alkotmányos mércéje, hiszen a fenntartó nagyfokú szabadsággal rendelkezik az adott keretszámok között a betegellátás megszervezésére. 
	A SOTE rektora 1997. augusztus 11-én kelt levelében tájékoztatott a tervezett kórházi ágyszám csökkentés megvalósításáról. Az egészségügyi ellátási kötelezettségekről és a területi finanszírozási normatívákról szóló törvény értelmében az Országos Egészségbiztosítási Pénztárral és az Egyeztető Fórummal folytatott tárgyalások eredményeképpen az Egyetemen 641 betegágy leépítését kell végrehajtaniuk. A megszüntetendő ágyak mintegy felét az Egyetem hagyományos klinikáin jelölte ki. A kapacitás csökkentés más részével kapcsolatban válaszút elé került az Egyetem: vagy megszüntet néhány nagy oktatási múlttal, jelentős tudományos aktivitást mutató, nemzetközi kapcsolatokkal és magas szintű gyógyító tevékenységgel bíró klinikát vagy az Oktató Kórházba csoportosít olyan klinikákat és intézeteket, mely vagy az Egyetem központjától való távolság vagy más intézményben történő elhelyezkedés miatt rontja az Egyetem hatékony működését. Minthogy az utóbbi alternatíva ágyszám csökkentést is von maga után, az Egyetemi Tanács 12/1996-97 és 55/1996-97. számú határozataival emellett foglalt állást. 

	Az Egyetemi Tanács 57/1996-97. számú határozatában részletesen megjelölte az Oktató Kórház átalakításával kapcsolatos intézkedéseket. Az Egyetemi Tanács 93/1996-97. számú határozata alapján az Oktató Kórház területén a következő szervezeti egységeket helyezik el: Anaesthesiológiai és Intenzív Therápiás Tanszék, III. sz. Belgyógyászati Klinika, Gerontológiai Központ, és a Sebészeti Tanszék. Tovább működik a Neurológiai Osztály, a Psychiátriai Osztály és a Nőgyógyászati Osztály. Az átalakítás során két fekvőbeteg részleg, a gégészet (10 ágy) és az urológia (15 ágy) fog megszűnni. Ezen osztályok egyébként kis ágyszámuk miatt sem működhettek volna, tekintettel arra, hogy az ÁNTSZ által meghatározott minimális követelményeknek nem feleltek meg. E két fajta betegellátásban a járóbeteg ellátást kívánják megerősíteni. Az urológia esetében kisebb műtétek elvégezhetőek lesznek, melynek ágyigényét a Sebészeti Tanszéken fogják megteremteni. Mindkét szakterület igazi hátterét a SOTE Gégészeti és Urológiai klinikái fogják biztosítani. 

	A panasszal érintett kardiológiai osztály megszűntetésére a rektor tájékoztatása nem tért ki. Ezért 1999-ben további tájékoztatást kértem a jelenlegi helyzetről, valamint arról, hogy a  Kútvölgyi úti kórház átszervezése következtében hogyan alakult a betegellátás. 

	A rektor 1999. december 7-én kelt levelében a következő tájékoztatást adta. A leveléhez mellékelt kimutatás alapján a járóbeteg ellátás teljesítménye az elmúlt években lényegében változatlan volt. A panasszal érintett kardiológia ellátás területén a járóbeteg szakrendelés esetforgalma 1996-ban 7750, 1997-ben 6848, és 1998-ban 7865 volt. A fekvőbeteg ellátás területén a teljesítés  - az 1997-es év átmeneti csökkenése után - 1998-ben már túlszárnyalta az 1996-os évet, amely  1999-ben tovább növekedett. A kardiológiai osztály 1998-ban 45 ággyal működött, és az ágykihasználtság 82%-os volt. A rektor tájékoztatása szerint a tárgyi feltételek az elmúlt években javultak. A klinikák beköltözése előtt - a Népjóléti Minisztérium segítségével - részleges felújítást és némi racionális átépítést is végrehajtottak. (Például a koszorúér infarktusos betegek intenzív osztályát arra az emeletre lett telepítették át a gyors elérhetőség érdekében, ahol az Anaesthesiológiai Klinika helyezkedik el.) 

	Összegezve az átalakulás tapasztalatait, a rektor álláspontja szerint a Kútvölgyi Klinikai Tömb a gyógyítás, az oktatás és a kutatás területén egyaránt az Egyetem egyik bázisává vált, mindezt úgy valósították meg, hogy a betegellátási és az oktatási feladatok megvalósítása egy percet sem szünetelt. 

	A fentiek alapján megállapítom, hogy az átalakulás során és az átalakulás eredményeképpen nem került veszélybe a betegellátás a SOTE Oktató Kórházában. A rektor által mellékelt, az Országos Egészségbiztosítási Pénztárnak készült kimutatás szerint az átmeneti 1997-es visszaesés után a járóbeteg és a fekvőbeteg ellátás 1998-ra elérte, néhány esetben meg is haladta az 1996-os szintet. A kimutatás fényében a kardiológiai ellátással kapcsolatban sem állapítható meg, hogy a betegek ellátatlanul maradtak volna. Mindezek alapján megállapítom, hogy az országgyűlési biztos fellépését érintő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság nem történt, így ajánlással a jelen ügyben nem élek.  

Budapest, 2000. február 23.

Gönczöl Katalin