OBH 6519/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Horváth Judit

A vizsgálat megindítása

A panaszos, szomszédja ellen szabálysértési feljelentést tett. Sérelmezi, hogy a gyáli szabálysértési hatóság nem kellő alapossággal tisztázta a szabálysértés körülményeit. Állítása szerint az eljáró ügyintéző az ügy tisztázása szempontjából lényeges iratot betekintésre nem adott át. A Pest Megyei Közigazgatási Hivatal a fellebbezést késedelmesen intézte. Személyes meghallgatást kért a másodfokú eljárásban, de ez nem történt meg.
Mivel a panasz összefüggésbe hozható az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonság elvével és a szabálysértés  jellegére figyelemmel, kapcsolódik ezen keresztül az Alkotmány 18. § - ában rögzített egészséges környezethez való joghoz, a vizsgálatot megindítottam. Felkértem a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy az ügyben vizsgálatot folytasson le. A válasz határidőben megérkezett.

A megállapított tényállás

A panaszos feljelentésére indult szomszédja ellen az első szabálysértési eljárás, mert a szomszéd 1996. november 7-én a háza előtti közterületen engedély nélkül tárolt homokot, kavicsot és egyéb anyagot. Ezeket a feljelentő lakása előtti úttestre hordta gödörbetemetés címén. Az I. fokú szabálysértési hatóság  az eljárást elkövetés hiányában megszüntette. A panaszos a határozat ellen fellebbezéssel élt. A másodfokú hatóság az első fokú határozatot megváltoztatta és a szomszédot figyelmeztetésben részesítette. Az első fokú hatóság helyszíni szemlén megállapította, hogy a szomszéd háza előtt semmiféle építési anyagot nem tárolt, az út feltöltése zúzott kővel történt, melyre az elkövető engedéllyel rendelkezett. A másodfokú hatóság azonban megállapította, hogy az útkarbantartásra kiadott engedély november 21-én került kiadásra, s mivel annak visszaható hatálya nincs, az elkövető azzal, hogy november 7-én az utat feltöltötte, elkövette a közterület engedély nélküli használatának szabálysértését. A fellebbezés 1997. január 6-án érkezett a Közigazgatási Hivatalhoz, az elbírálás 1997. február 26-án történt.
A második szabálysértési eljárás a panaszos köztisztasági szabálysértés miatti feljelentésére indult, ugyanazon szomszéd ellen.  Az első fokú hatóság az eljárás során helyszíni szemlét tartott, tanúmeghallgatást folytatott le és okirati bizonyításra is sor került. Ennek alapján 1997. február 7-én az eljárást megszüntették.  A panaszos azt állította, hogy szomszédja 1997. december 6-án a szennyvizét búvárszivattyúval az utcára ürítette. A szomszéd ezt az állítást cáfolta, szabályos számlával igazolta, hogy a szennyvizét elszállítatta. Ugyanakkor szabálysértési eljárást lefolytatását kérte panaszossal szemben, aki mivel emésztővel nem rendelkezik a szennyvizet az utcára önti. A lefolytatott bizonyítási eljárás alapján megállapítható volt, hogy a szomszéd a szennyvizet rendszeresen elszállítatja. A helyszíni szemle ezzel szemben bizonyította, hogy panaszos felesége az öblítővizet az utcára szokta önteni. Ezt a tényt a panaszos felesége is elismerte. Ezért az első fokú hatóság panaszost és feleségét figyelmeztetésben részesítette. A panaszos a határozatot megfellebbezte. A fellebbezés 1997. január 6-án érkezett a Közigazgatási Hivatalhoz, a másodfokú határozat 1997. április 24-én született. A panaszos a fellebbezésében előadta, hogy a hatóság az általa megjelölt tanút nem hívta meg a tárgyalásra, s meghallgatására csak azért kerülhetett sor, mert éppen náluk tartózkodott. A szomszéd számlával igazolta a szippantás tényét, de ezt a számlát az ügyintéző neki nem mutatta meg. A tárgyalás során végig érezhető volt, hogy az ügyintéző elfogult a szomszéd javára. A másodfokú hatóság a fellebbezést arra hivatkozással, hogy nem megalapozott elutasította és az első fokú határozatot helyben hagyta. A másodfokú hatóság a határozatban kifejtette, hogy a panaszos által megjelölt tanú nem gyáli lakos, ezért az ő meghallgatását megkeresés alapján az állandó lakóhelye szerinti szabálysértési hatóság foganatosíthatja. Mivel a tanú a tárgyaláson önként megjelent így kerülhetett sor kivételesen Gyálon a meghallgatásra. A számla megtekintésével kapcsolatban kiderült, hogy az első fokú iratanyagban a kérésről, illetve annak megtagadásáról írásos bizonyíték nem található, továbbá a panaszos a fellebbezésében nem kérte, hogy a másodfokú eljárás során betekintést nyerhessen az iratokba. A fellebbezésében az  szerepelt, hogy ha érdemes akkor kéri a meghallgatását. Az első fokú hatóság ügyintézője elleni  kizárás iránti kérelmet a közigazgatási hivatal elutasította.

A vizsgálat megállapításai

A fenti tényállás, és a Közigazgatási Hivatal vizsgálata alapján az alábbiakat állapítottam meg: 
1. Az első fokú szabálysértési hatóság az első szabálysértési ügyben valóban nem megfelelően értékelte a tényeket, ezzel alkotmányos visszásságot okozott a jogbiztonság alkotmányos elvének vonatkozásában. Azonban a hibát a másodfokú hatóság határozatában orvosolta azzal, hogy az első fokú határozatot megváltoztatta és a szomszédot figyelmeztetésben részesítette.
2. A második szabálysértési eljárás során az első fokú hatóság  kellő körültekintéssel járt el. A Szabálysértési Törvény alapján tárgyalást tartott, bizonyítást végzett. Meghallgatta a tanúkat, helyszíni szemlét, illetve okirati bizonyítást is lefolytatott. Azzal, hogy ennek eredményeként olyan határozatot hozott, amely panaszos részére nem tartalmazott kedvező döntést, még nem követett el alkotmányos visszásságot.
3. A másodfokú eljárás során nem nyert bizonyítást panaszos azon állítása, mely szerint az első fokon eljárt ügyintéző nem mutatta meg részére a számlát. Ezt alátámasztja az is, hogy az irat megtekintését a panaszos a fellebbezésben sem kérte.
4. A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz, ennek eldöntése a másodfokú hatóság mérlegelési jogkörébe tartozik. Jelen esetben a másodfokú hatóság nem tartotta szükségesnek a panaszos meghallgatását, mivel a rendelkezésre álló iratokból kétséget kizáróan kiderültek a döntéshez szükséges tények, körülmények. A vizsgálat megállapította, hogy a másodfokú hatóság helyesen járt el mérlegelési jogkörében, mert a becsatolt iratok valóban elegendő adatot tartalmaztak az érdemi döntés meghozatalához. Az, hogy a panaszos véleménye szerint az adatok nem elegendők még önmagában nem indokolja, hogy a másodfokú hatóság a meghallgatás mellett döntsön.
5. A másodfokú hatóságnak az érdemi határozatot a fellebbezés kézhezvételétől számított 30 napon belül kell meghoznia. A vizsgálat megállapította, hogy mindkét szabálysértési eljárás során a másodfokú hatóság ezt a határidőt túllépte. Ezzel alkotmányos visszásságot okozott a jogbiztonság alkotmányos elvének vonatkozásában, melynek az egyik garanciális eleme, hogy az eljárási határidőket a hatóságok betartsák.
6. A panaszos kifogást nyújtott be a fellebbezésben az első fokon eljárt ügyintéző ellen. Arra hivatkozott, hogy a számlát kiállító szennyvízszállító a polgármester öccse, és ezért az előadótól az ügy tárgyilagos megítélése nem várható. A Szabálysértési Törvény is különbséget tesz abszolút és relatív kizárási okok között. Abszolút kizárási ok esetén  kötelező kizárni az ügyintézőt az eljárásból. Ilyen eset, amikor az elbírálásban olyan személy vesz részt aki az elkövető hozzátartozója  A fellebbezési eljárásban, illetőleg a felügyeleti jog gyakorlásában nem vehet részt az sem, aki az ügy első fokú elintézésében részt vett. A relatív kizárási ok közvetetten, áttételesen jelentkezik. Relatív kizárási ok, akitől az ügy tárgyilagos, részlehajlás nélküli elbírálása nem várható. A relatív kizárási ok esetén az érdekelt személy kizárható az eljárásból, tehát a kizárás kérdése az illetékes szerv mérlegelési jogkörébe tartozik. Ebben az esetben a kizárási okra hivatkozás az ügyintézővel szemben annyira közvetett, hogy a közigazgatási szerv helyesen döntött amikor ezt a kérelmet elutasította.

Ajánlás

A panaszos beadványa alapján a vizsgálat egyetlen alkotmányos visszásságot tárt fel. A másodfokú hatóság a fellebbezések elbírálása során mindkét esetben túllépte a harminc napos határidőt, ezzel alkotmányos visszásságot okozott az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonság elvének, valamint - ahogy azt már egy korábbi ügyben megállapítottam - az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében foglalt tisztességes és gyors eljáráshoz való jog vonatkozásában. 
Ezért felhívom a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy intézkedjen a határidők következetes betartása iránt.

Budapest 1998. március 10.

Dr. Polt Péter