OBH 6430/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Katona Anikó

Az eljárás megindítása:

Panaszos beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben előadta, hogy 1996. júliusában férje ellen válóperes keresetet nyújtott be, miután egy alkalommal férje úgy megütötte, hogy panaszost a mentő vitte kórházba emlékezetvesztéssel és agyrázkódással.
Az eset után a panaszos - amikor már biztonsággal tudott közlekedni - a rendőrséghez fordult, ahonnan azzal utasították el, hogy forduljon bírósághoz. 
Ezek után panaszos az önkormányzathoz fordult, ahol meghallgatták, de segítséget ott sem nyújtottak.
Panaszos három gyermekével időnként kénytelen felkeresni a nevelési tanácsadót, mert megviseli őket a férj agresszivitása. Feleségét gyakran előttük is megütötte és összetörte a bútorzatot.
Egy ilyen esetben panaszos újra a rendőrséghez fordult, mert a lakásban törő-zúzó férj elől kimenekültek a házból, majd azután nem tudtak visszatérni oda.
A kiérkező ügyeletes úgy ítélte meg, hogy a történtekről nem szükséges jegyzőkönyvet készíteni.
A panaszos a garázda férj miatt állandó rettegésben él, lakásukból egyenlőre nem tud hová költözni.

Érintett alkotmányos jogok:

- Az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság demokratikus jogállam. A jogállamiság egyik tartalmi eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság megköveteli a normák egyértelműségét és az egyes jogintézmények kiszámíthatóságát.

- Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerint minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit sem lehet önkényesen megfosztani.

- Az Alkotmány 64. §-a szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.

- Az Alkotmány 67. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

A vizsgálat megállapításai:

Panaszos beadványa kapcsán a Paksi rendőrkapitányság vezetőjétől megkértem az ügyet érintő iratok másolatát.
A megküldött iratokból kiderült, hogy panaszos valóban megjelent a Dunaföldvári Rendőrőrsön és megkérdezte, hogyan tehet könnyű testi sértés miatt feljelentést, illetve elmondta, hogy válófélben levő férje - tudomása szerint engedély nélkül - gázpisztolyt tart lakásukban.
A rendőrség gázfegyver tiltott tartása szabálysértésének gyanúja miatt feljelenést tett és a szabálysértési eljárást lefolytatta.
A testi sértéssel kapcsolatban azonban további iratokat nem kaptunk, ami arra enged következtetni, hogy a panaszost valóban a bírósághoz tanácsolták és nem vették jegyzőkönyvbe feljelentését.

A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 54. § (1) bekezdése kimondja, hogy a könnyű testi sértés esetén a vádat mint magánvádló a sértett képviseli, ha az elkövető magánindítványra büntethető.
A 123. § (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a magánindítványra büntethető bűncselekmény miatt csak a jogosult feljelentése alapján indítható büntető eljárás. A magánindítvány előterjesztésére jogosultnak minden olyan nyilatkozatát, amely szerint az elkövető büntetőjogi felelősségrevonását kívánja, magánindítványnak kell tekinteni.
(3) A magánindítványt attól a naptól számított 30 napon belül kell előterjeszteni, amelyen a magánindítványra jogosult a bűncselekmény elkövetőjének kilétéről tudomást szerzett. A (2) bekezdés esetén ezt a határidőt attól a naptól kell számítani, amelyen a magánindítványra jogosult a hatóság felhívásáról tudomást szerzett. A meghalt sértett hozzátartozója a még nyitva álló idő alatt terjesztheti elő a magánindítványt.

Fentiekből tehát kiderül, hogy amikor a panaszos érdeklődött a könnyű testi sértéssel kapcsolatban szükséges intézkedésekről a rendőrség helyes tájékoztatást adott, hiszen a könnyű testi sértés esetén a sértett - jelen esetben maga a panaszos - képviseli a vádat, s a büntetőeljárás megindítását ő indítványozhatja az illetékes bíróságnál. 
Más kérdés, hogy a rendőrség segítségképpen felvehette volna a panaszos bejelentését és azt magánvádként - hatáskör hiánya miatt - áttehette volna a hatáskörrel rendelkező bíróságoz. Mivel azonban erre a kioktatás megtörtént, ebben az esetben nem állapítható meg alkotmányos visszásság.

A panaszos azt is előadta beadványában, hogy egy alkalommal férje kizárta lakásukból a gyerekekkel együtt, a helyszínen járt rendőrök pedig nem vettek fel jegyzőkönyvet.

A rendőrség eljárásában elterjedt az a felfogás, hogy az ún. családi ügyekbe nem szívesen avatkozik bele, egészen addig, amíg valamilyen bűncselekmény vagy szabálysértés nem történik. Ha ilyesmit nem állapít meg a helyszínen, jegyzőkönyvet sem köteles felvenni, csak a szolgálatában történt eseményeket kell jelentésben rögzítenie. Egyedüli kötelessége, az esetlegesen tető nélkül maradt személyek elhelyezése éjszakára. 

Fenti esetben - melynek megtörténtét a hatóság sem cáfolta - azonban korántsem egyértelmű, hogy nem történt bűncselekmény. A lakásból a családot kizavaró férj esetében felmerül annak gyanúja, hogy elkövette a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 195. § (1) bekezdésében megfogalmazott kiskorú veszélyeztetésének bűntettét, mely hivatalból üldözendő. /A kiskorú nevelésére, felügyeletére vagy gondozására köteles személy, aki e feladatából folyó kötelességét súlyosan megszegi, és ezzel a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését veszélyezteti, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő./

Bűncselekmény észlelése esetén a hatóságnak intézkednie kellett volna és felvenni a helyszínen a jegyzőkönyvet. Ez azonban nem történt meg, sőt a helyszínen tapasztaltakról semmilyen írásos nyom nem maradt.
 
Panaszos gyermekeinek egészséges testi és lelki fejlődését érintő problémájával kapcsolatban a jogszabályok is sokáig figyelmen kívül hagyták ezt a területet, nem garantáltak hatékony és működő megoldásokat a gyermekek és segítségre szoruló szüleik megfelelő fizikai és pszichikai ellátása területén.

Az 1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról azonban új fejezetet nyitott a gyermeki jogok területén.
Az esetleges pénzbeli és természetbeni juttatások mellett, melyek felől panaszos a települési önkormányzatnál érdeklődhet, a törvény 1999-ig terjedő időszakra előírja a gyermekjóléti alapellátások körében a gyermekek átmeneti gondozására szolgáló intézmény-rendszer kiépítését. A gyermek átmeneti gondozása keretében a gyermek testi, lelki, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését elősegítő, az életkorának, egészségi állapotának és egyéb szükségleteinek megfelelő étkeztetésről, ruházattal való ellátásról, mentálhigiénés és egészségügyi ellátásról, gondozásáról, neveléséről lakhatásáról kell gondoskodni.
A gyermek átmeneti gondozásának helyén (családok átmeneti otthona) a gyermek otthontalanná vált szülője is elhelyezhető lesz. 
A törvény rendelkezései a teljes hatálybalépésével megnyugtatóan rendezhetik a panaszoshoz hasonló helyzetben lévő, gyermeküket egyedül nevelő szülők helyzetét.

Jelen pillanatban azonban megnyugtató megoldást csak a bíróság adhat. Soronkívüli eljárásban a panaszos kérheti a közös tulajdonú lakás kizárólagos használatát és férje szülői felügyeleti jogának korlátozását. Ez esetben a hasonló atrocitások esetén rendőri segítséget kérhet a bíróság döntésének betartatása érdekében.
További segítséget nyújthatnak a jelen pillanatban is hasonló területen működő civil társadalmi szervezetek:

- Támasz Ambulancia 1102 Bp. Ligeti u. 10. Tel.: 177-6110, 157-1138
- Anya-Gyerek Szállások 1134 Bp. Dózsa Gy. út 152. Tel.: 250-0540, 283-0194, 276-0478
- NANE Nők a Nőkkel Együtt az Erőszak Ellen 1462 Bp. Pf. 660 Tel.: 216-1670
- Nővonal  Tel.: 2669007 
- Fehér Kereszt Gyermekvédő Alapítvány 1077 Bp. Rottenbiller u. 26. Tel.: 138-2888
- Gyermek és Ifjúsági Telefonsegély Szolgálat Tel.: 210-3349
- Országos Gyermekvédő Liga 1074 Bp. Hársfa u. 43. II/15. Tel.: 121-7053
- Nyitott Kapu Gyermeklélektani Állomás 1192 Bp. Hungária út 36. Tel.: 147-1375, 134-1550

Fentiek alapján megállapítom, hogy a Dunaföldvári Rendőrőrs mulasztása sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott jogbiztonság követelményét és az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében rögzített gyermeki jogok sérelmének veszélyét hordozza magában, ezért a következő ajánlást teszem.

Ajánlás:

Felkérem a Tolna Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy felügyeleti hatáskörében indítson fegyelmi eljárást a mulasztást elkövető rendőrök ellen.

Budapest, 1997. december

Gönczöl Katalin