OBH 6418/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

A panaszos 1997. július 1-jén azért fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert véleménye szerint a Díjbeszedő Rt. jogszabályi előírásoknak nem megfelelő eljárása okozta azt a helyzetet, hogy a több éve fennálló közüzemi díj-tartozása a kamatokkal növelve már olyan mértéket ér el, amelynek kifizetése megélhetésének veszélyeztetése nélkül lehetetlen. a panaszos azt sérelmezte, hogy a Díjbeszedő Rt. nem létező tartozás behajtására tett kísérletet a panaszossal szemben.
A vizsgálat során tájékoztatást kérve megkerestem a Díjbeszedő Rt. vezérigazgatóját, aki a kért információkat rendelkezésemre bocsátotta.

A megállapított tényállás

A panaszos által a beadványhoz csatolt iratokból a következő tényállást állapítottam meg:
Az 1993. január 13-án kelt fizetési meghagyásban a Budapest XVIII. és XIX. kerületi bíróság felszólította a panaszos férjét, hogy a Főváros XIX. kerületi Polgármesteri Hivatal Lakáskezelő Szervezete által érvényesített 8.128,- Ft lakásbérleti díj tartozást illetve annak 1992. április 1. és a tényleges kifizetés között keletkezett kamatát, valamint egyéb költségeit a kézbesítéstől számított tizenöt napon belül fizesse meg. A panaszos férje ellentmondással nem élt.
1993. február 17-én a Díjbeszedő Rt. Kispesti Kirendeltsége egy igazolást adott ki a panaszost terhelő és az Önkormányzatot mint lakástulajdonost illető, de a Díjbeszedő Rt. által érvényesített követelés összegéről. Ez az összeg a rendelkezésre álló iratból kitűnően akkor 6.143,-Ft volt. 1994. április 26-án a Budapest XVIII. és XIX. kerületi Bíróság  az általa kibocsátott fizetési meghagyásban a panaszos férjét a Díjbeszedő Rt. által érvényesített 11.156,- Ft. és ezen összeg 1992. március 31.-től a tényleges kifizetés napjáig járó kamata valamint az egyéb költség megfizetésére szólította fel. A kötelezett ellentmondással nem élt. A bíróság 1994. november 28-án a fenti fizetési meghagyásban rögzített követelés teljesítésére a panaszosnak részletfizetést engedélyezett. A Díjbeszedő Rt. Jogi és Igazgatási Főosztálya Behajtási Osztályának vezetője 1996. december 9-én felhívta a panaszos férjét, hogy 1991. januárjában keletkezett, az Rt-nél J/64238/2 számon nyilvántartott 3.329,- Ft összegű tartozását a levél kézhezvételétől számított nyolc napon belül a mellékelt postai utalványon fizesse be. A levélben ugyan tájékoztatták a fogyasztót arról, hogy a nemfizetésnek jogkövetkezményei lesznek, arra azonban a levél írója nem tért ki, hogy melyek ezek a jogkövetkezmények. 1996. december 18-án kelt levelében a panaszos férje a Díjbeszedő Rt-nek írt válaszlevelében méltánytalan haszonszerzésre törekvésnek minősítette a cég eljárását, amely a fogyasztó szerint az elévülés utolsó pillanatában történt. 1997. január 28-án kelt levelében a Behajtási Osztály vezetője tájékoztatta a fogyasztót, hogy a J/64238/1 számon a cég 13.455,- Ft tartozást tart nyilván, amely az eredeti követelésen túl a kamatot is tartalmazza, míg  a J/64238/2 számon nyilvántartott követelés kamatokkal együtt összesen 7.320,- Ft. Levelében az osztályvezető arról is tájékoztatta a fogyasztót, hogy nehéz anyagi körülményeire hivatkozva méltányosságból részletfizetési kedvezményt kérhet. 1997. április 7-én a Díjbeszedő Rt. arról értesítette a panaszost, hogy a céggel szemben fennálló tartozása összesen 21.187,-Ft. 1996. április 16-án kelt levelében a Díjbeszedő Rt-től a 21.187,-Ft-os tartozás pontos részletezését kérte. 1997. június 13-án a díjbeszedő Rt. arról tájékoztatta a panaszost, hogy a behajtási Osztályon nyilvántartott tartozása 21. 768,-Ft. A Behajtási Osztály vezetője kérte a panaszost, hogy a bírósági eljárás elkerülése céljából tartozását mielőbb rendezze.  

Az ügy jogszabályi háttere

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 

4. § (1) A polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és a tisztesség követelményeinek megfelelően, kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni.
A kölcsönös együttműködés elsősorban a kötelmi jogviszonyokban kerül előtérbe, konkrét szabályozását a törvény különböző részeiben találhatjuk meg (például a Ptk. 205. § (3) bekezdésében foglaltak szerint a felek a szerződés megkötésénél együttműködni kötelesek). Kifejeződhet az együttműködési kötelezettség a kellő tájékoztatás megadásában is, például adásvételi szerződés esetén a Ptk. 367. § (1) bekezdésében foglaltak szerint.

277.§(2) A felek a szerződés teljesítésében együttműködésre kötelesek. A kötelezettnek a szerződés teljesítése érdekében úgy kell eljárnia, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, a jogosultnak pedig ugyanilyen módon elő kell segítenie a teljesítést.(3) A felek a szerződés teljesítését érintő minden lényeges körülményről kötelesek egymást tájékoztatni.

301. § (1) Pénztartozás esetében - ha jogszabály eltérően nem rendelkezik, vagy a felek másként nem állapodnak meg - a kötelezett a késedelembe esés időpontjától kezdve akkor is köteles évi húsz százalék kamatot fizetni, ha a tartozás egyébként kamatmentes. A kamatfizetési kötelezettség akkor is beáll, ha a kötelezett késedelmét kimenti.

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

A vizsgálat megállapításai 

Célszerűnek tűnt a vizsgálatot a panaszban megfogalmazottak alapján két részre osztani.

1.) Az eljárás egyik célja annak megállapítása volt, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz-e a közüzemi szolgáltató abban az esetben ha a kötelezett szerint ténylegesen fenn nem álló tartozás érvényesítését célzó intézkedéséket tesz, mégpedig úgy, hogy a fogyasztót rendszeresen felszólítja tartozásának kiegyenlítésére. Tekintettel arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ának (1) bekezdése értelmében az alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem hiánya az országgyűlési biztos eljárása szempontjából eljárási feltétel hiányának minősül, a fenti kérdésre adott nemleges válasz a panasz érdemi vizsgálatát kizárja. A kérdés megválaszolása elvben két szakaszra osztható: Megállapítható-e bármilyen sérelem fennállása és ha igen, az összefüggésbe hozható-e valamely alkotmányos joggal. A vázolt kérdés megválaszolásának jelentőségét másrészt az adta, hogy a nemleges válasz a Díjbeszedő Rt. által érvényesített követelés tényleges fennálltának országgyűlési biztos általi vizsgálatát feleslegessé teszi.
A magyar jogrendszer többszintű jogi szabályozás keretében rendezi a szerződésből vagy kárkötelemből illetve egyéb jogalapon fennálló kötelezettségből származó követelések érvényesítésének szabályait. Ilyen szabályozást találunk többek között a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény, a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény, az adózás rendjéről szóló 1990. évi XCI. törvény illetve sok más jogszabály rendelkezései között. Az e körbe tartozó rendelkezések közös sajátossága, hogy minden esetben lehetővé teszik a jogosult által meghatározott követelés tényleges fennálltának, összegszerűségének, esedékességének és egy sor más összefüggésének kötelezett általi vitathatóvá tételét. E vita végső rendezési fórumaként pedig minden esetben a felek ( érdekeltek ) rendelkezésére áll a bíróság. Mindebből az következik, hogy általában a kötelezett által alaptalannak tartott követelés teljesítésére irányuló jogosulti igény bíróság általi elbírálás nélkül sikerrel nem érvényesíthető. Az esetleges kötelezett védelmében pedig az ultima ratio szerepét tölti be a Btk. azon rendelkezése amely büntetni rendeli a kényszerítés tényállását kimerítő magatartást. (174. § Aki mást erőszakkal vagy fenyegetéssel arra kényszerít, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön, és ezzel jelentős érdeksérelmet okoz, amennyiben más bűncselekmény nem valósul meg, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. ) A fent kifejtetteknek az országgyűlési biztos eljárása szempontjából a következők miatt van jelentősége: Nem állapítható meg alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem okozása vagy annak veszélye pusztán azon az alapon, hogy a közüzemi szolgáltató általa ténylegesen fennállónak tartott követelés fogyasztóval szembeni érvényesítése céljából bűncselekményt meg nem valósító módon - a jogszerű jogérvényesítési eszközök igénybevételének kilátásba helyezésével - felszólítja a kötelezettet a tartozás kiegyenlítésére.  Tekintettel arra, hogy a beadványban megjelölt esetben ilyen ügyről van szó, vagyis a Díjbeszedő Rt. eljárása ebben az összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet nem okozott, a panaszt ebben a részében elutasítom.

2.) A panasz másik részével összefüggésben a vizsgálat annak megállapítását célozta, hogy okozott-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot a Díjbeszedő Rt. azáltal, hogy a panaszos nem kellően precíz tájékoztatásával a követelésnek az eredeti összeghez képest jelentős mértékű felhalmozódását idézte elő. Az országgyűlési biztos eljárásának jellegéből következően elsőként itt is az alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem fennálltának illetve veszélyének megállapítása volt a feladat. Ebből következően annak vizsgálatát, hogy a Díjbeszedő Rt. eleget tett-e a Ptk. rendelkezéseiből fakadó együttműködési kötelezettségének, illetve, hogy a fogyasztónak mindenféle külön felszólítás nélkül is tudnia kellett-e az Őt terhelő kötelezettség fennállásáról és annak mértékéről, meg kellett előznie annak a kérdésnek a megválaszolása, hogy az esetleg nem kellően precíz tájékoztatás okozott-e valamilyen sérelmet a panaszos oldalán. A cég mint jogosult általi felszólítások vitathatóvá tételének lehetősége a fent kifejtettek értelmében a fogyasztó rendelkezésére állt. Ezen az alapon módjában állt az is, hogy a követelés összegét bármilyen alapon megkérdőjelezze. Önmagában a felszólítások mindössze azzal a lehetőséggel fenyegették a panaszost, hogy nemfizetés esetén a cég bírósághoz fordul. A bírósághoz fordulás jogának gyakorlása  azonban az országgyűlési biztos eljárása szempontjából semmiképpen sem tekinthető olyan intézkedésnek, mint amely alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz, vagy ilyen sérelem veszélyét idézi elő. Az együttműködési kötelezettség esetleges megsértéséből fakadó követelés-növekmény kifizetésére éppúgy nem került sor, mint a hátralék egyébb részeinek kiegyenlítésére, a követelés ilyen szemponból való vizsgálata szintén a bíróság előőt folyamatban lévő eljárásban lenne kérhető. Azzal, hogy a Díjbeszedő Rt. saját eljárását jogszerűnek tartja és úgy véli, hogy eljárása íly módon a követelés összegét nem csökkenti, valamint, hogy ezzel a követeléssel esetleg bírósághoz fordul, alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet nem okoz. A fent kifejtettekre tekintettel, alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem hiányában a panaszt elutasítom.

Budapest, 1999. június 30.

Dr. Polt Péter